Справа № 521/5773/26
Номер провадження № 2/521/5123/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 травня 2026 року           м. Одеса

Хаджибейський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Ганошенка С.А.,
за участю секретаря судових засідань Папінян В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовною заявою  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-
ВСТАНОВИВ:
16 квітня 2026 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх спільної дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення ОСОБА_3 повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 включно. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що з відповідачем у справі перебувала у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилась донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 січня 2024 року (справа № 191/3542/23) шлюб між сторонами розірвано, дитина проживає разом з матір`ю. 
Після розірвання шлюбу позивачка змінила прізвище з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 », про що видано свідоцтво про зміну імені від 23.04.2025 року, серії НОМЕР_1 Хаджибейським відділом реєстрації актів цивільного стану у м. Одеса південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про що зроблено відповідний актовий запис № 29. 
Відповідач не приймає участі у вихованні дитини та самоусунувся від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню своєї дитини, матеріально не допомагає, що і стало приводом для звернення позивачки до суду. 
Ухвалою суду від 17.04.2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено справу до судового розгляду.
У судове засідання, призначене на 28 травня 2026 року сторони не з`явились, повідомлені були належним чином про день та час слухання справи, про розгляд справи без їх участі подали до суду відповідні заяви. 
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі наявні докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 січня 2024 року (справа № 191/3542/23, провадження № 2/191/909/23) шлюб між сторонами розірвано.
У свідоцтві про народження дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 ), батьками зазначені: ОСОБА_2 та ОСОБА_6 . 
Згідно із Свідоцтвом про розірвання шлюбу від 17.09.2009 року, серії НОМЕР_3 , укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , (актовий запис №102 від 17.09.2009 року) після реєстрації розірвання шлюбу останній було присвоєно прізвище “ ОСОБА_8 ”.
Згідно з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00054386479 від 25.10.2025 року прізвище, яке булодо реєстрації шлюбу “ ОСОБА_9 ” було змінено на “ ОСОБА_10 ” , про що свідчить відповідний актовий запис № 3282.
Згідно свідоцтва про зміну імені серія НОМЕР_1 від 23.04.2025 року, яке долучено до матеріалів справи - ОСОБА_11 змінила прізвище на дошлюбне – “ ОСОБА_12 ”, про що складено відповідний актовий запис № 29 від 23.04.2025 року. 
Неповнолітня дитина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається в Одеському ліцеї № 3 Одеської міської ради. 
На сьогоднішній день сторони припинили стосунки, дитина проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні, дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, такий рівень одна вона не може забезпечити, батько є здоровим та працездатним.
26.05.2026 року на адресу суду через канцелярію суду від відповідача ОСОБА_2 надійшло клопотання про зменшення розміру аліментів, в обґрунтування якого ним зазначається що у нього низький дохід, порівняно з позивачкою, а також останній як ВПО з 2014 року сплачує грошові кошти за оренду житла та має захворювання, за лікування яких сплачує також значні кошти.
Суд критично ставиться до зазначеного клопотання, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).
Частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою.
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.
Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.
В силу ст. 161 СК України, якщо батько та мати, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина перша статті 182 СК України зазначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.
Частиною першою статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
У спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Сторони не можуть домовитися про розмір аліментів на утримання дитини, а тому кошти на утримання дитини (аліменти) підлягають присудженню за рішенням суду.
Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 1ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Отже, виходячи з матеріалів справи, з огляду на те, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як батька, так і матері, суд вважає за необхідне позов задовольнити та стягнути на користь позивачки з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини - доньки  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи з дня подання позову (16.04.2026 року) до суду щомісячно до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини заробітку (доходу)  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , але не менше 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, встановленого законодавством України, а в задоволені клопотання відповідача про зменшення розміру аліментів - відмовити.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
Згідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі - позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.
Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Оскільки, позивачі у справах про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, суд вважає необхідним покласти на відповідача оплату судового збору у розмірі 1331,20 грн.
Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у сумі 10000,00 грн., суд виснує про наступне.
Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Згідно ч. ч.1-2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача судові витрати у сумі 10000,00 грн., які вона понесла на правничу допомогу, що підтверджується доданою до позовної заяви платіжною інструкцією №P2T6-3KCT-XPA8-B465 від 08.04.2026 року.
29.04.2026 року через канцелярію суду відповідач подав до суду заяву про зменшення суми витрат на правничу допомогу в зв`язку із скрутним матеріальним становищем з 10000,00 грн. до 1000,00 грн.
Вирішуючи вимоги в частині щодо стягнення витрат на надання професійної правничої допомоги, пов`язаної з розглядом справи, суд виходить з положень ст.133 ЦПК України, відповідно до яких, до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог тощо. 
Відповідно до частини 3 статті 137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. 
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. 
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. 
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. 
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
Розмір витрат має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 
Разом з цим, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). 
Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. 
В обґрунтування зазначених вимог представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Левицькою Н.Ю. надано до суду разом із позовом заяву про стягнення коштів на правничу допомогу з відповідача, Договір про надання правничої допомоги у справі від 25.03.2026 року, додаткову угоду №1 до Договору від 25.03.2026 року на зазначену суму та платіжну інструкцією №P2T6-3KCT-XPA8-B465 від 08.04.2026 року на суму 10000,00 грн.
Згідно із ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. 
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015, п. п. 34-36 Рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, п. 88 Рішення у справі “Меріт проти України” від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. 
З матеріалів справи вбачається, що між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Левицькою Н.Ю. було укладено Договір про надання правової (правничої) допомоги № б/н від 25.03.2026 року та Додаткову угоду №1 до Договору від 25.03.2026 року № б/н від 25.03.2026 року, яка склала 10000,00 грн., про що надано платіжну інструкцію №P2T6-3KCT-XPA8-B465 від 08.04.2026 року. 
Про те, позивачем та його представником не надано до суду доказів щодо детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При цьому, суд зазначає, що з урахуванням принципу пропорціональності, оцінюючи складність правовідносин та самої позовної заяви, враховуючи велику кількість однотипних позовів у тому числі і про стягнення аліментів по всій Україні, з огляду на що складення вказаних позовів не вимагає більших часових і фінансових затрат, тому, за таких обставин, суд приходить до висновку щодо завищення та непропорційності заявленої до стягнення суми витрат на правничу допомогу, та про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн., що є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом обсягом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони. 
У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. 
Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості. 
Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. 
За таких обставин, керуючись ст.ст. 4, 10, 18, 76, 95, 133, 141, 258, 263-265 ЦПК України, ст.ст.180, 182, 183, 191 СК України суд, -
УХВАЛИВ:
Позов  ОСОБА_1  до  ОСОБА_2  про стягнення аліментів на утримання дитини – задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_2  ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь  ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_5 ) аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду 16 квітня 2026 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до  ІНФОРМАЦІЯ_2 включно, з відповідною індексацією доходів. 
Стягнути з  ОСОБА_2  ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь держави судовий збір у сумі 1331 (одна тисяча триста тридцять одну) гривень 20 копійок.
Стягнути з  ОСОБА_2  ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь  ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_5 ) витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1000,00 грн.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми місячного платежу.
В іншій частині витрат на професійну правничу допомогу-відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення суду складено та підписано суддею 02.06.2026 року.

Суддя      Сергій ГАНОШЕНКО