РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 293/548/26
Провадження № 2/293/575/2026

28 травня 2026 року	селище Черняхів	

Черняхівський районний суд Житомирської області в складі
головуючої судді Проценко Л.Й.,
за участю секретаря судового засідання Ничипорук Н.А.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Черняхів у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку суброгації
ВСТАНОВИВ:
І. Короткий зміст позовних вимог
21.04.2026 ПАТ «Страхова Група «ТАС» звернулось до суду з позовом, за змістом якого просить стягнути з  ОСОБА_1 на користь ПАТ «Страхова група «ТАС» 45120,00 грн матеріальної шкоди в порядку суброгації.
В обґрунтування позову зазначає, що 12.02.2023 о 18:40 год. в м. Житомирв на перехресті вул. Корольова-Вітрука, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого ТЗ Chevrolet Bolt Ev, д.н. НОМЕР_1 , та ТЗ ЗИЛ, д.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 .
Постановою Корольовського районного суду м.Житомира від 01.08.2023 по справі №296/4802/23 відповідача визнано винним у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди.
Враховуючи наявність Договору Страхування, водій пошкодженого автомобіля Chevrolet Bolt Ev, д.н. НОМЕР_1 звернувся до позивача з заявою про настання події.
На підставі отриманих документів АТ «Страхова Група «ТАС» було затверджено страховий акт № 11305/47/923 від 13.06.2023 на суму 203520,00 грн. які були виплачені водію автомобіля Chevrolet Bolt Ev.
Проте, враховуючи, що винуватцем ДТП є відповідач, а його цивільно-правова відповідальність на момент ДТП була застрахована в ПАТ «СГ «ТАС» згідно з полісу № ЕР 213500723, відповідно до якого страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну становить 160000,00 грн, франшиза -1600,00 грн., тому залишок шкоди, що підлягає стягненню з відповідача становить 45120,00 грн (203520,00 -158400,00).
З метою захисту свого порушеного права позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
ІІ. Процедура та позиції сторін
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 20.04.2026 справа №293/548/26 передана судді Проценко Л.Й.
На виконання вимог ч.8 ст. 187 ЦПК України, 23.04.2026 суд отримав відомості про зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_1 (а.с.21).
23.04.2026 суд постановив ухвалу, якою прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження по справі. Розгляд справи постановив проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликомсторін. Судове засідання суд призначив на 28.05.2026 о 09:30 год (а.с.23).
28.05.2026 сторони в судове засідання не з`явились. 22.05.2026 через систему «Електронний суд» до суду надійшло клопотання представника позивача – Миц І.В., яка діє на підставі довіреності №ГО-25/897 від 30.04.2025. У клопотанні вказує, що позовні вимоги підтримує, у випадку неявки відповідача не заперечує проти постановлення заочного рішення. Розгляд справи просить здійснювати за відсутності представника позивача (а.с.27).
Відповідач в судове засідання не з`явився. Про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив, правом на подання відзиву на позов не скористався(а.с.26). 
У постанові від 14.03.2021 у справі №911/3142/19 Верховний Суд сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника.
Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом, докази на їх підтвердження, оцінка та мотиви суду
Судом встановлено, що 18.11.2022 між Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» та ОСОБА_3 укладений договір добровільного страхування наземного транспорту №FO-01441012, предметом страхування якого є транспортний засіб Chevrolet Bolt Ev, д.н. НОМЕР_1 (а.с.6).
12.02.2023 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу Chevrolet Bolt Ev, д.н. НОМЕР_1 , та транспортного засобу ЗИЛ, д.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 .
Постановою Корольовського районного суду Житомирської області від 01.08.2023 по справі №296/4802/23 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.7-8).
12.02.2023 страхувальник ОСОБА_3 звернулась до ПАТ «СГ «ТАС» з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (а.с.9-10,14).
13.06.2023 приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» на підставі рахунку № 36 від 25.05.2023 складено страховий акт №11305/47/923 та розрахунок суми страхового відшкодування на загальну суму 203520,00 грн (а.с.12, 15).
14.06.2023 Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 203520,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 343172 від 14.06.2023 (а.с. 16).
Встановлено, що на момент настання страхового випадку цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ПАТ «СГ «ТАС», відповідно до полісу № ЕР 213500723 (а.с.17).
Згідно полісу № ЕР 213500723 ліміт страхової суми по майну становить 160000,00 грн, франшиза -1600,00 грн.
ІV. Національне законодавство, що підлягає застосуванню
Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
За змістом ст.ст. 12, 13, ч. 1 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
У силу приписів, частини 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Згідно із частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю.
Згідно приписів ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, межах фактичних виплат, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання та створює підвищену небезпеку.
За змістом ст. 1194 ЦК України в системному зв`язку зі ст. 993 цього ж Кодексу можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Згідно із ст.108 Закону України від 18.11.2021 № 1909-IX «Про страхування» , який згідно з п.1 Розділу XV «Прикінцеві та перехідні положення», набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та введено в дію з 01.01.2024, страховик, який здійснив страхову виплату за договором страхування майна, має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, у розмірі здійсненої страхової виплати та інших пов`язаних із нею фактичних витрат.
П. 2. Розділу XV «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону визнано таким, що втратив чинність з дня введення в дію цього Закону, Закон України "Про страхування".
Згідно з ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до ст.5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
ЦК України та Закон України «Про страхування» передбачає три види страхування, а саме особисте, майнове та страхування відповідальності.
Виходячи із вищезазначеного, можливість застосування механізму суброгації обмежена рамками майнового страхування з урахуванням наведених приписів.
Під час застосування наведених норм права у даній справі відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України підлягає врахуванню наступний правовий висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70).
За змістом статті 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
Відповідно до підпункту «г» пункту 41.1 статті 41 та пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи, що визначені законом, особи з інвалідністю І групи, які особисто керують належним їм транспортним засобом, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю І групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.
Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду України викладених у своїй постанові від 04.07.2018 (справа №755/18006/15-ц), відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Відповідно п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому, регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, тому з урахуванням положення статті 515 ЦК суброгація застосовується лише до майнового страхування.
Із правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення з особи, винної у настанні страхового випадку, сум виплаченого страховою компанією страхового відшкодування, викладеного в постанові від 25.12.2013 у справі № 6-112цс13 вбачається, що при розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив наступний правовий висновок: у разі настання страхового випадку за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу у потерпілої особи виникає право або вимагати відшкодування шкоди від особи, винуватої в її заподіянні, або вимагати виплати страхового відшкодування від страхової компанії, з якою нею укладено договір добровільного страхування автомобіля. У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат від потерпілої особи переходить право вимоги до особи, винуватої у заподіянні шкоди (ст. 993 ЦК України). При цьому, перебіг позовної давності не змінюється і він обчислюється від дня настання страхового випадку (ч. 1 ст.261, ст.262 ЦК України).
Страхувальник, який отримав майнову шкоду, набув право вимоги відшкодування до заподіювача, але у зв`язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача.
Таким чином, у спірному зобов`язанні відбулася заміна кредитора, а саме, страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.
Отже, до ПАТ «Страхова група «ТАС» перейшло право вимоги до відповідача на підставі ст.993 ЦК України - в порядку суброгації.
Будь-яких доказів відшкодування витрат, пов`язаних із виплатою страхового відшкодування, відповідачем суду надано не було.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Враховуючи, що винуватцем ДТП є відповідач, а його цивільно-правова відповідальність на момент ДТП була застрахована в ПАТ «СГ «ТАС» згідно полісу № ЕР 213500723, відповідно до якого страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну становить 160000,00 грн, франшиза -1600,00 грн., тому різниця між завданою відповідачем шкодою і шкодою, яка відшкодована МТСБУ, становить 45120,00 грн (203520,00 -158400,00).
З огляду на вищевикладене, оцінюючи надані докази та наведені законодавчі норми, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 45120,00 грн. страхового відшкодування підтверджується наявними матеріалами справи, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню судом.
V. Розподіл судових витрат
Частиною 1 ст.133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви до суду у розмірі 2662,40 гривень (а.с.4).
Керуючись ч. 6 ст. 259, 263- 265, 268,272, 273,352,354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позовну заяву задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" 45120 (сорок п`ять тисяч сто двадцять) гривень 00 копійок матеріальної шкоди в порядку суброгації та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 копійок.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відомості про учасників справи:
Позивач: Приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС", адреса: вул. Георгія Тороповського,2, оф.512, м.Київ, 02100, ЄДРПОУ 30115243.
Відповідач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складений 28.05.2026.
Головуюча суддя 	Людмила ПРОЦЕНКО