ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5617/26 Справа № 932/2154/26 	  	Суддя у 1-й інстанції - Малінов О.С. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2026 року Дніпровський апеляційний суд у складі:   головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
суддів - Свистунової О.В., Пищиди М.М.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину домоволодіння та земельної ділянки у спільному майні подружжя
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на ухвалу судді Шевченківського районного суду міста Дніпра від 02 березня 2026 року, -

В С Т А Н О В И В:

17 лютого 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду міста Дніпра з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину домоволодіння та земельної ділянки у спільному майні подружжя (а.с.1-5). 

Ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Дніпра від 02 березня 2026 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину домоволодіння та земельної ділянки у спільному майні подружжя, передано на розгляд до Центрального районного суду міста Дніпра за правилами територіальної юрисдикції (а.с.42-43).

Не погодившись з такою ухвалою судді,  ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, цивільну справу повернути до Шевченківського районного суду міста Дніпра для продовження розгляду.
В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що матеріали справи містять достатньо доказів щодо району розташування спільного майна подружжя, а саме: житлового будинку та земельної ділянки.
Таким чином, вважає, що зазначена цивільна справа підсудна Шевченківському районному суду міста Дніпра (а.с.45-48). 

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити.

Передаючи справу на розгляд за підсудністю до Центрального районного суду міста Дніпра, суд першої інстанції виходив з того, що спір між сторонами виник і стосується нерухомого майна та земельної ділянки, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , відтак, дана справа підсудна Центральному районному суду міста Дніпра.

Проте, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам законності та обґрунтованості.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України, статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, визначеному ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільних процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У ч. 1 ст. 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Нормою ч. 1 ст.15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За загальним правилом відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
В силу ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
Згідно роз`яснень, які містяться в пунктах 41, 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. До таких позовів відносяться позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Як зазначено в пункті 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 7 лютого 2014 року до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права власності на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявлення вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо.
Правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна та стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною умов договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

Як вбачається з матеріалів справи, подаючи позовну заяву ОСОБА_1 посилався на те, що нерухоме майно подружжя, яке він бажає поділити, знаходиться на території, яка відноситься до юрисдикції саме Шевченківського районного суду міста Дніпра.
На підтвердження чого, позивачем долучено копію витягу з реєстру територіальної громади від 31.12.2025 року, копію технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, інвентаризаційна справа № ДМР 05832, копії висновків про вартості об`єктів оцінки, а саме домоволодіння та земельної ділянки. З яких вбачається, що нерухоме майно та земельна ділянка знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
Судом першої інстанції не надано жодної правової оцінки доводам позивача про те, що місцезнаходженням об`єкту нерухомого майна та земельної ділянки є Шевченківський район міста Дніпра.
Визначення суду для розгляду справи за правилами виключної підсудності з огляду на те, що спір виник з приводу нерухомого майна та земельної ділянки, які знаходяться в Центральному районі міста Дніпра є помилковим.
Висновок суду першої інстанції про те, що об`єкт нерухомого майна та земельна ділянка, які підлягають поділу та які розташовані на території, на яку розповсюджується юрисдикція Центрального районного суду міста Дніпра відсутні, не відповідають змісту заявлених позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що, суд першої інстанції вказаного не врахував та дійшов передчасного висновку про непідсудність даної справи Шевченківському районному суду міста Дніпра.

Беручи до уваги вищенаведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, а висновок суду першої інстанції про наявність підстав для направлення справи до Центрального районного суду міста Дніпра є помилковим.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена.

Неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права призвело до постановлення помилкової ухвали, що відповідно до ст. 379 ЦПК України є підставою для її скасування та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити. 

Ухвалу судді Шевченківського районного суду міста Дніпра від 02 березня 2026 року – скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 червня 2026 року.

Судді: