Номер провадження: 22-ц/813/5318/26 
Справа № 521/10152/25
Головуючий у першій інстанції Бобуйок І. А.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.06.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,
суддів: Громіка Р.Д.,
Комлевої О.С., 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Олійник Мар`яна Ярославівна, на заочне рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Бобуйка І.А., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
встановив:

19.06.2025 року  ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 05.11.2022 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 557222774, відповідно до умов якого позичальник отримав кредитні кошти у розмірі 19 300,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом – реальна процентна ставка річних становила 649%.
В подальшому, 28.11.2018 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» був укладений Договір факторингу №28/1118-01. У подальшому до Договору факторингу 1 укладались Додаткові угоди, у тому числі щодо продовження терміну дії Договору факторингу 1. Первісний кредитор та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» на виконання Договору факторингу 1 підписали Реєстр прав вимоги № 211 від 10.01.2023 року, за яким від Первісного кредитора до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором у розмірі, зазначеному у Реєстрі прав вимоги. 
30.10.2023 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» було укладено Договір факторингу № 30/1023-01, згідно якого ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» на виконання Договору факторингу 2 підписали Реєстр прав вимоги№ 1 від 30.10.2023 до Договору факторингу 2, за яким від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором у розмірі, зазначеному у Реєстрі прав вимоги. 
29.05.2025 між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та позивачем укладено Договір факторингу № 29/05/25-Е (далі – Договір факторингу 3) відповідно до умов якого Позивачу відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором.

Позивач зазначав, що внаслідок неналежного виконання умов договору, у позичальника виникла заборгованість у розмірі 89 594,46 грн., з яких: 19 300,00 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 70 294,46 грн. – заборгованість за відсотками.
Посилаючись на вказані обставини, позивач просив задовольнити його вимоги. 

Заочним рішенням Хаджибейського районного суду м. Одеси від 23.10.2025 року позов ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» було задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» заборгованість за Кредитним договором № 557222774 від 05.11.2022 року у розмірі 89 594,46 грн. яка складається з: 19 300,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 70 294,46 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, витрати на правову допомогу у розмірі 7000,00 грн., а також судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. (а.с.36-39).

Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 27.01.2026 року у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 23.10.2025 року було відмовлено (а.с.65-66).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Олійник М.Я. ставить питання про скасування заочного рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 23.10.2025 року, ухвалення нового судового рішення, яким залишити позовну заяву без розгляду, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.85-90).

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість (а.с.107-115).

У відповіді на відзив представник ОСОБА_1 – адвокат Олійник М.Я. підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити, посилаючись на необґрунтованість позову та незаконність оскаржуваного судового рішення (а.с.123-125). 

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 25.06.2026 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). 
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. 
Враховуючи недостатню кількість суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 8), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду даної справи в строки, передбачені національним законодавством, а також через участь суддів даної колегії суддів в інших цивільних, адміністративних і кримінальних справах, через відключення електроенергії в приміщенні Одеського апеляційного суду, через перебування суддів Сегеди С.М. і Громіка Р.Д. на навчанні в НШСУ, через знаходження судді Громіка Р.Д. в черговій щорічній відпустці,датою ухвалення цього судового рішення є 25.06.2026 року.

При цьому, колегія суддів зазначає, що провадження по даній справі було відкрито ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.03.2026 року (а.с.102-103), згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, копію ухвали останні отримали належним чином, що передбачено ст. 130 ЦПК України (а.с.104-105).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, та стягуючи з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом, у тому числі відсотки за користування кредитними коштами у заявленому позивачем розмірі, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами було укладено договір та відповідач не в повному обсязі виконав його умови, внаслідок чого виникла заборгованість у відповідному розмірі (а.с.36-39).

Однак, колегія суддів не в повному обсязі погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного. 

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).
За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Відповідно до положень ст.ст. 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов`язань.
Згідно з ч. 1 ст. 626 та ст. 629 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Так, як вбачається з матеріалів справи, 05.11.2022 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 557222774, відповідно до умов якого позичальник отримав кредитні кошти у розмірі 19 300,00 грн., зі сплатою відсотків, реальна процентна ставка річних становила 649%.
В подальшому, 28.11.2018 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено Договір факторингу №28/1118-01. У подальшому до Договору факторингу 1 укладались Додаткові угоди, у тому числі щодо продовження терміну дії Договору факторингу 1. Первісний кредитор та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» на виконання Договору факторингу 1 підписали Реєстр прав вимоги № 211 від 10.01.2023 року, за яким від Первісного кредитора до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги. 
30.10.2023 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено Договір факторингу № 30/1023-01. ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» на виконання Договору факторингу 2 підписали Реєстр прав вимоги№ 1 від 30.10.2023 до Договору факторингу 2, за яким від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором у розмірі, зазначеному у Реєстрі прав вимоги. 
29.05.2025 між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та позивачем укладено Договір факторингу № 29/05/25-Е (далі – Договір факторингу 3), відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором.

Позивачем було надано розрахунок, відповідно до якого заборгованість позичальника за кредитом становить 89 594,46 грн., з яких: 19 300,00 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 70 294,46 грн. – заборгованість за відсотками.
Тобто, заборгованість за відсотками більш ніж в чотири рази перевищує заборгованість за тілом кредиту. 
З цього приводу колегія суддів зазначає, що згідно ч.ч.1-2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Таким чином, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відсотків річних за користування кредитними коштами, оскільки вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних за користування кредитними коштами.

Аналогічний висновок міститься у постанові Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 12.02.2025 року, у справі № 679/1103/23.

З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення відсотків за користування кредитними коштами, та враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, апеляційний суд вважає за можливе зменшити заявлений позивачем до стягнення розмір відсотків за користування кредитними коштами до розміру основного боргу та стягнути з відповідача на користь позивача відсотки у розмірі 19 300,00 грн.
Інше не відповідало б принципам справедливості, розумності і пропорційності.

В апеляційній скарзі апелянт також посилається на те, що адвокат Тараненко А.І. не є належним представником позивача.
Колегія суддів не приймає до уваги зазначені доводи апелянта, з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1 ст. 60 ЦПК України).
Повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів:
1) довіреністю;
2) ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;
3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» (ч. 4 ст. 62 ЦПК України).

В матеріалах справи наявна довіреність, видана ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС», в особі директора Полякова О.В., на ім`я адвоката Тараненка А.І. та уповноважено останнього бути представником позивача у будь-яких державних та недержавних органах, установах, організаціях і підприємствах, у тому числі в судових установах та органах примусового виконання судових рішень — у цивільних, господарських, адміністративних справах, а також у виконавчому провадженні. 
Позовна заява та додатки до неї були підписані кваліфікованим електронним підписом Тараненка А.І., як представника ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС», діючого на підставі вищевказаної довіреності.
Отже, повноваження адвоката Тараненка А.І. підтверджені у даній справі належними доказами.

Що стосується посилання заявника апеляційної скарги на неналежне сповіщення ОСОБА_1 судом першої інстанції про місце та час слухання справи, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12).
На зазначену адресу на ім`я ОСОБА_1 судом першої інстанції була направлена судова повістка про слухання справи 23.10.2025 року, о 11 год.15 хв. Однак, поштова кореспонденція на вказану адресу повернулася до суду з відміткою про те, що адресат відсутній за вказаною адресою (а.с.33-34), що у відповідності до вимог, передбачених ч.1 ст. 131 ЦПК України, вважається його належним сповіщенням.
Отже, зазначені доводи апелянта є також безпідставними. 

Апелянт також посилається на те, що позичальника не було повідомлено про відступлення права вимоги за кредитним договором.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що відповідач – апелянт у справі не сплачував заборгованість за кредитом ані попередньому кредитору, ані теперішньому кредитору, внаслідок чого утворилася заборгованість. Зважаючи на наявну заборгованість за договором, а також враховуючи, що в сенсі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а тому заборгованість підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі, який зазначений вище. 
Крім того, неповідомлення боржника про заміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення заборгованості за договором.
Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 року у справі № 6-979цс15. 

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна підлягає частковому задоволенню, заочне рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 23.10.2025 року – зміні, та стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» заборгованості за кредитом у загальному розмірі 38 600,00 грн., з яких: 19 300,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 19 300,00 грн. – заборгованість за відсотками.  

Крім того, представник апелянта просила стягнути судові витрати на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 10 000,00 грн. (а.с.128-130).
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (п. 3 ч. 1 ст. 133 ЦПК України).
Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
За правилами ч. ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
До заяви адвокатом Олійник М.Я. було додано договір про надання правничої допомоги № 20251124/29 від 24.11.2025 року, укладений між адвокатом Олійник М.Я. та ОСОБА_1 . Згідно додаткового договору № 2 від 04.02.2026 року до договору від 24.11.2025 року, вартість послуг на правничу допомогу склала 10 000,00 грн. (а.с.131-132).

Проте, враховуючи, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, на 56,92%, з ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 5 692,00 грн., а також судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1 654,60 грн. та за подачу заяви про перегляд заочного рішення суду від 23.10.2025 року у розмірі 288,85 грн., а всього підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 943,45 грн. 
Крім того, враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, на 43,08%, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» слід стягнути судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 1 043,57 грн., а також судові витрати на правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 3 015,60 грн.

Колегія суддів також зазначає що оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389 - 389 ЦПК України, апеляційний суд
ухвалив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Олійник Мар`яна Ярославівна, задовольнити частково.
Заочне рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2025 року змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС», код ЄДРПОУ: 42986956, заборгованість за кредитним договором № 557222774 від 05.11.2022 року у загальному розмірі 38 600,00 (тридцять вісім тисяч шістсот гривень 00 копійок), з яких: 19 300,00 (дев`ятнадцять тисяч триста гривень 00 копійок) - заборгованість за тілом кредиту, 19 300,00 (дев`ятнадцять тисяч триста гривень 00 копійок) – заборгованість за відсотками.  
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС», код ЄДРПОУ: 42986956, судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 1 043,57 (одну тисячу сорок три гривні 57 копійок) та судові витрати на правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 3 015,60 (три тисячі п`ятнадцять гривень 60 копійок).
В іншій частині заочне рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2025 року залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС», код ЄДРПОУ: 42986956, ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , судовий збір у загальному розмірі 1 943,45 (одну тисячу дев`ятсот сорок три гривні 45 копійок) та судові витрати на правничу допомогу у розмірі 5 692,00 (п`ять тисяч шістсот дев`яності дві гривні 00 копійок).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М.Сегеда

Р.Д. Громік 

О.С. Комлева