ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 липня 2026 року 
м. Київ
справа № 607/199/24
провадження № 61-10861св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 березня 2025 року під головуванням судді Дзюбича В. Л. та постанову Тернопільського апеляційного суду від 24 липня 2025 року у складі колегії суддів: Храпак Н. М., Гірського Б. О., Костіва О. З. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування Тернопільської міської ради в особі Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, про позбавлення батьківських прав,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
1. У січні 2024 року ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом, в якому просила: 
- позбавити ОСОБА_2  батьківських прав відносно неї;
2. Позов обґрунтовувала тим, що вона є донькою ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .
3. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 
18 жовтня 2023 року у справі № 607/12429/23, відмовлено у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , однак попереджено про необхідність змінити своє ставлення до виховання ОСОБА_1 , поклавши на орган опіки та піклування Тернопільської міської ради контроль за виконанням батьківських обов`язків.
4. Зазначає, що з часу винесення попередження до батька, він не змінив свого ставлення до її виховання, а навпаки фактично самоусунувся від виконання будь-яких своїх батьківських обов`язків, а саме: не виявляє щодо неї будь-якого батьківського піклування, не проявляє жодної заінтересованості щодо її життя. Позивач зазначає, що її вихованням та розвитком займались її мати та баба, однак мати померла 
ІНФОРМАЦІЯ_1 .
5. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 
21 вересня 2011 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було розірвано та призначено стягнення аліментів із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання доньки ОСОБА_5 .
6. Вказує, що після смерті матері, відносини батька із нею значно погіршились, більше п`яти років позивач перебуває на утриманні у своєї баби. Крім того зазначає, що їй призначена пенсія по втраті годувальника після смерті матері яку, як законний представник, отримує ОСОБА_2 , однак матеріально не забезпечує її.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
7. Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області рішенням від 
19 березня 2025 року, яке залишене без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 24 липня 2025 року, у задоволенні позову відмовив.
8. Місцевий суд відмовляючи у задоволенні позову, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції виснував про те, що позивачка не довела та не надала доказів, в чому полягає захист її інтересів шляхом позбавлення батька по відношенню до неї батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно неї. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на відповідача, адже позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батька у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в його діях.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
9. У серпні 2025 року ОСОБА_3 , в інтересах якої діє представник - адвокатка Ороновська О. М., через підсистему «Електронний суд» надіслала 
до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 березня 2025 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 24 липня 2025 року, в якій просила скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове рішення у справі, яким позов задовольнити.
10. Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18, від 08 грудня 
2021 року у справі № 311/563/20, від 26 січня 2022 року у справі № 203/3505/19 та
від 04 вересня 2019року у справі № 211/559/16-ц.
11. Рішення, що оскаржуються, є помилковими та не відповідають обставинам справи.
12. Судами першої та апеляційної інстанцій допущено неправильне застосування норм матеріального права, а саме: положень статей 164, 166 СК України та статті 3 Конвенції ООН про права дитини, що призвело до ухвалення незаконного рішення.
13. Поза увагою судів залишилась істотна обставина щодо відсутності будь-якої позитивної динаміки у ставленні відповідача до виконання батьківських обов`язків після винесення судом попередження (рішення суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 607/12429/23), що свідчить про свідоме ігнорування відповідачем інтересів дитини.
14. Не надано належної правової оцінки висновку органу опіки та піклування, згідно з яким останній визнав доцільним позбавлення відповідача батьківських прав.
15. Щодо безпідставності посилань відповідача на конфлікт із бабою дитини, то слід зазначити, що ОСОБА_6 не є учасником даної справи, не залучалася як третя особа та не допитувалася як свідок. Посилання відповідача на конфлікт із нею є маніпулятивним і спрямованим на перекладання відповідальності за власну бездіяльність.
16. Надані відповідачем скарги на бабу дитини датуються 2016-2017 роками. Ці документи стосуються минулих суперечок, які були вичерпані після ухвалення рішення у справі № 607/11899/16-ц. З 2018 року відповідач не подавав жодних нових скарг та не звертався до суду для усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, що свідчить про його тривалу байдужість.
17. Дійсною причиною звернення до суду є особиста ініціатива ОСОБА_1 , викликана тривалим (з 2018 року) ухиленням батька від виховання, неотриманням від нього матеріальної допомоги та нецільовим використанням ним пенсії дитини по втраті годувальника.
18. Протягом майже п`яти років відповідач не вчинив жодної дії для виховання дитини: не ініціював спілкування, не звертався до суду для встановлення графіка зустрічей та не подавав жодних скарг щодо перешкод у вихованні.
19. Будь-які дії відповідача (скарги на бабу дитини) мали місце виключно після подання позову про позбавлення прав у липні 2023 року. Це свідчить про використання скарг як штучної тактики захисту, а не про реальну турботу про дитину.
20. Рішенням суду від 18 жовтня 2023 року (справа № 607/12429/23) відповідачу було винесено попередження. Проте навіть під загрозою позбавлення прав він не змінив ставлення до дочки та не намагався налагодити контакт, не надавав добровільної фінансової підтримки.
21. Судом не було належним чином перевірено, чи змінив відповідач ставлення до виховання дочки після судового попередження від 18 жовтня 2023 року. Фактична відсутність будь-яких кроків до примирення з боку батька стала підставою для повторного звернення позивачки до суду.
22. Відповідач неодноразово ігнорував засідання органу опіки та піклування, умисно затягуючи процес, що прямо суперечить його заявам про зацікавленість у долі дитини. 
23. Твердження відповідача про необізнаність щодо засобів зв`язку з дочкою повністю спростовуються дослідженим у суді скріншотом їхньої переписки. Факт наявності такого контакту підтверджує, що відповідач мав реальну можливість спілкуватися з дитиною, проте не використовував її для налагодження стосунків.
24. Суд не встановив фактичний обсяг отриманих відповідачем коштів та їх наявність на рахунку. Відповідач не надав доказів того, що пенсія по втраті годувальника (яку він отримує замість позивачки) хоча б раз була використана в інтересах дочки. Сплата аліментів відповідачем є лише створюваною видимістю виконання обов`язків, оскільки сума привласненої ним пенсії дитини значно перевищує розмір аліментних платежів. Фактично, відповідач збагачується за рахунок дитини, ухиляючись від реального матеріального забезпечення її потреб.Посилання на відсутність реквізитів позивачки для перерахунку коштів є надуманим, оскільки за наявності реального наміру відповідач міг внести накопичені кошти на депозит суду або рахунок органу ДВС, чого зроблено не було.
25. Судами попередніх інстанцій проігноровано резолютивну частину рішення від 
18 жовтня 2023 року (справа № 607/12429/23). Цим рішенням уже було встановлено факт неналежного виконання відповідачем батьківських обов`язків та надано йому шанс на виправлення шляхом винесення попередження.Ключовою обставиною, що підлягала встановленню, є зміна ставлення відповідача до дитини після судового попередження. Оскільки відповідач не вчинив жодних дій для виправлення поведінки, позбавлення батьківських прав перестало бути передчасним і стало єдиним можливим заходом захисту інтересів дитини. Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення прав базується на всебічному аналізі поведінки відповідача, його неявках на засідання та, що найважливіше, на думці 17-річної позивачки.
26. Позбавлення батьківських прав необхідне для унеможливлення ситуації, за якої відповідач у майбутньому зможе претендувати на утримання (аліменти) від доньки або на спадкування її майна. Оскільки відповідач припинив піклуватися про дитину ще після смерті її матері, збереження за ним батьківських прав грубо суперечить принципу справедливості та найкращим інтересам дитини.
Узагальнені доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
27. У жовтні 2025 року ОСОБА_2 за допомогою підсистеми «Електронний суд» подав відзив на касаційну скаргу. У відзиві відповідач просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.
28. Відповідач зазначає, що матеріалами справи не підтверджується, а судами не встановлено фактів свідомого та умисного нехтування ним батьківськими обов`язками, зокрема після набрання законної сили рішенням у справі 
№ 607/12429/23.
29. Рішення у справі № 607/12429/23 позивачкою в апеляційному порядку не оскаржувалося та набрало законної сили 28 листопада 2023 року. Проте вже 03 січня 2024 року позивачка повторно звернулася з позовом про позбавлення батьківських прав, посилаючись на ті самі обставини та надаючи аналогічні докази, які вже були предметом судового розгляду у попередній справі.
30. З моменту ухвалення рішення у справі № 607/12429/23 обставини не змінилися, дочка продовжує перебувати за межами України разом із бабою та уникає спілкування з батьком. Спроби відповідача налагодити контакт із дочкою не дають результату через небажання останньої, що підтверджується наявними у матеріалах справи роздруківками (скріншотами) переписки.
31. Про зазначені обставини було поінформовано орган опіки та піклування, який у відповідь повідомив, що звернення відповідача взято до уваги в межах повноважень, визначених законами України «Про звернення громадян» та «Про місцеве самоврядування в Україні».
32. Доводи касаційної скарги щодо матеріальних претензій до відповідача є необґрунтованими. До виїзду дитини за кордон відповідач регулярно надавав кошти на її утримання, що не заперечувалося сторонами. Надалі надання допомоги стало неможливим через умисне ненадання позивачкою банківських реквізитів, а перерахування коштів відновилося одразу після відкриття виконавчого провадження.
33. Відповідач наголошує на відсутності умислу на ухилення від батьківських обов`язків та підтверджує намір відновити родинні зв`язки. Наразі налагодження стосунків ускладнене об`єктивними чинниками: перебуванням дочки за кордоном, її небажанням іти на контакт та перебуванням відповідача на військовій службі у лавах ЗСУ (з 23 червня 2025 року). За таких умов позбавлення батьківських прав як крайній захід є безпідставним.
34. Відповідач наголошує, що неможливість брати участь у вихованні дочки зумовлена не його умисними діями чи бездіяльністю, а об`єктивними життєвими обставинами: тривалим конфліктом із бабою дитини (з якою остання проживає з 2017 року), що негативно вплинуло на ставлення дочки до батька, а також тривалим перебуванням її за кордоном.
35. Крім того, відповідач вважає обґрунтованим неврахування судами висновку органу опіки та піклування, оскільки останній не містить належної мотивації щодо необхідності позбавлення батьківських прав. Зокрема, у висновку не проаналізовано пояснення батька щодо причин конфлікту та не обґрунтовано, яким чином такий крайній захід, як позбавлення батьківських прав, відповідатиме найкращим інтересам дитини.
Рух справи в суді касаційної інстанції
36. Верховний Суд ухвалою від 11 вересня 2025 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував справу із Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області.
37. 28 жовтня 2025 року цивільна справа № 607/199/24 надійшла до Верховного Суду.
Фактичні обставини справи
38. Судом встановлено, що ОСОБА_3 є дочкою відповідача та 
ОСОБА_4 , що підтверджується витягом з Реєстру актів про народження.
39. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 
21 вересня 2011 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн, щомісячно, починаючи з 12 липня 2011 року до досягнення дитиною повноліття.
40.  ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 30 грудня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції.
41. Згідно із довідки про реєстрацію місця проживання особи, ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
42. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 
18 жовтня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до 
ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування Тернопільської міської ради в особі Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, про позбавлення батьківських прав відмовлено. Попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити своє ставлення до виховання неповнолітньої ОСОБА_1 , поклавши на орган опіки та піклування Тернопільської міської ради контроль за виконанням батьківських обов`язків.
43. Згідно довідки № 1144 від 28 вересня 2023 року, ОСОБА_3 навчається на ІІ курсі у ВСП «Фаховий коледж економіки, права та інформаційних технологій Західноукраїнського національного університету» за освітньо-кваліфікаційним рівнем «Фаховий молодший бакалавр». Спеціальність - менеджмент. Форма навчання - денна, умови навчання - держзамовлення. Термін навчання з 01 вересня 2022 року по 28 лютого 2026 року.
44.  ОСОБА_2 систематично звертався до служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, директора Тернопільської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 7 із відповідними заявами та скаргами, з яких вбачається недобросовісна поведінка ОСОБА_6 , яка негативно впливає на ставлення дочки ОСОБА_1 до батька. Крім того, із заяв вбачається про перешкоджання ОСОБА_6 у спілкуванні батька ОСОБА_2 із своєю дочкою 
ОСОБА_1. 45 . З повідомлення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області Пенсійного фонду України вбачається, що 
ОСОБА_2 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області, як одержувач пенсії у зв`язку із втратою годувальника, яка призначена ОСОБА_8 у зв`язку із смертю матері. Пенсія призначена на період з 31 грудня 2015 року по 30 вересня 2025 року. Розмір призначеної пенсії з 01 березня 2024 року становить 2 725 грн. Пенсія перераховується щомісячно на рахунок відкритий в АТ «ПУМБ», дата пенсійної виплати 19 числа місяця. 
46. Згідно висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно неповнолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 стосовно неповнолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
47. З відповіді адвоката Ороновської О. М. на лист від 28 лютого 2024 року вбачається, що узгодивши позицію із її довірителькою ОСОБА_7 , повідомляє, що остання не надала згоди про надання ОСОБА_2 інформації щодо її місця перебування/проживання у Норвегії, контактний номер телефону.
48. 17 квітня 2024 року відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на її утримання, у зв`язку з чим ОСОБА_2 перераховував кошти на депозитний рахунок органу ДВС, що підтверджується відповідними квитанціями до платіжних інструкцій. 
49.  ОСОБА_3 з 24 лютого 2022 року разом із ОСОБА_6 проживає за межами України. 
50. 24 січня 2024 року ОСОБА_2 подав звернення до Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, з якого вбачається, що з об`єктивних причин та умисних дій з боку дочки та її баби ОСОБА_6 він позбавлений можливості щодо виконання рекомендацій Тернопільського міськрайонного суду, які зазначені у рішенні у справі № 607/12429/23 від 18 жовтня 2023 року.
51. 05 лютого 2024 року № 2472-Ф/2024 у відповідь на дане звернення Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей повідомило ОСОБА_2 , що інформацію про неможливість виконання батьківських обов`язків відносно дочки ОСОБА_1 розглянуто та взято до уваги в межах повноважень, з урахуванням вимог Закону України «Про звернення громадян» та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».
52. Свідок ОСОБА_9 , який доводиться батьком відповідача ОСОБА_2 , а також дідусем позивачки ОСОБА_1 пояснив, що після розлучення сина з дружиною (мамою ОСОБА_5 ) стосунки між колишнім подружжям залишились нормальні до досягнення ОСОБА_1 10 років. Мама ОСОБА_1 привозила дочку до відповідача, відносини були хороші, претензій ні в кого не було, аліменти призначені за позовом виплачувались своєчасно. За пів року до досягнення 10 річного віку, після смерті матері позивачки, онука ОСОБА_5 проживала у бабусі (по лінії матері) ОСОБА_4 . Далі, позивачка орієнтовно протягом шести місяців проживала разом із ним та батьком. ОСОБА_6 знаходилась в Італії та ніякого відношення до онуки не мала. Після приїзду до Тернополя, ОСОБА_6 вимагала від ОСОБА_5 , щоб вона весь час знаходилась із нею, виконувала її вказівки, ігнорувала батька, ігнорувала його та бабусю. Вони неодноразово зверталися в комісію по справах неповнолітніх, проте комісія була бездіяльна, ігнорувала намагання батька бути активним вихователем дитини. В подальшому ОСОБА_5 виявила бажання проживати з ОСОБА_11 та припинила спілкування з батьком. Спілкувалась з батьком тільки при необхідності: щодо виготовлення документів, фінансових питань, одягу. Відповідач всі прохання дочки виконував. Так продовжувалось до виїзду ОСОБА_5 разом із ОСОБА_11 за кордон. Коли позивачка виїхала за кордон їм не було відомо. ОСОБА_5 просила батька виготовити закордонний паспорт та дати дозвіл на виїзд за кордон, не пояснивши мету виїзду і країни де вона буде перебувати. В подальшому з`явився позов про позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки він не надавав жодної допомоги. З 2022 року, коли донька знаходилась за кордоном, вона відмовлялась спілкуватися із батьком. Будь-які наміри батька налагодити контакти із дочкою, зокрема повідомлення телефоном, привітання з днем народження, ОСОБА_5 ігнорувала. Відповідач звертався неодноразово в комісію у справах неповнолітніх, однак остання з цього приводу жодних заходів не вживала та не була на стороні батька. Після подачі першого позову про позбавлення відповідача батьківських прав нічого не змінилося. Дочка з батьком не спілкувалась, аліменти батьком сплачувались в повному обсязі, заборгованості по аліментах не було. Вказав, що ОСОБА_6 створює такі умови, щоб спілкування ОСОБА_5 з батьком, бабою та дідом не відбувалося і онука знаходиться під її впливом. Після смерті дружини, орієнтовно з 2016 року, відповідач отримував пенсію по втраті годувальника. Всі кошти, які отримував ОСОБА_2 , він витрачав на потреби доньки: на навчання, придбання одягу, заняття спортом, обладнання її робочого місця для навчання, придбання меблів. Додав, що батько не ухилявся від виховання своєї дитини.
53. Допитана в якості свідка ОСОБА_12 пояснила, що позивачка являється племінницею цивільного чоловіка її рідної сестри. Позивачку вона знає орієнтовно 7 років, часто зустрічались у родинному колі, їздили разом в Карпати. Також, знайома з бабою ОСОБА_5 - ОСОБА_11 , часто спілкувалися, допоки вона не поїхала в Норвегію. З батьком ОСОБА_5 не знайома. За свого батька ОСОБА_5 ніколи нічого не розказувала. Коли приїздила в гості до ОСОБА_5 , завжди була тільки баба ОСОБА_13 . В гості її запрошували як ОСОБА_5 , так і ОСОБА_6 , це було орієнтовно один раз на пів року. Зі слів ОСОБА_5 їй відомо, що батько їй матеріально не допомагав, у її вихованні не бере участі і що вона хоче позбавити його батьківських прав. Були випадки, коли на прохання ОСОБА_14 або ОСОБА_5 вона давала одяг, або взуття оскільки ОСОБА_5 утримувала тільки баба. Це було в цьому році, а також в минулому, таких випадків було декілька. За речі їй тільки дякували. За які кошти жила позивачка їй невідомо.
Позиція Верховного Суду 
54. Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
55. Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
56. Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
57. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
58. Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
59. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
60. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (частина перша статті 5 ЦПК України).
61. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
62. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
63. Наведеним вимогам оскаржувані судові рішення відповідають з огляду на таке.
64. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
65. У статті 7 СК України визначена необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
66. За частиною другою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
67. Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини 
від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 
1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
68. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
69. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
70. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
71. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, враховуючи об`єктивні обставини спору, а тільки потім права батьків.
72. У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява 
№ 31111/04) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).
73. Згідно з частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
74. Стаття 164 СК України передбачає, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.
75. Позивачка обґрунтувала позов тим, що після винесення відповідачу попередження про необхідність змінити ставлення щодо її виховання стан справ не покращився. Відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків та не виявляє заінтересованості в її житті, попри встановлений контроль з боку органу опіки та піклування Тернопільської міської ради. Оскільки матір дитини померла 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактичне виховання здійснювали лише мати за життя та баба. 
76. Також позивачка зазначає, що після смерті матері її стосунки з батьком погіршилися, і вже понад п`ять років вона перебуває на утриманні баби. Окрім цього, позивачці призначено пенсію у зв`язку з втратою годувальника, яку як законний представник отримує відповідач, проте вказані кошти на матеріальне забезпечення дочки він не спрямовує
77. Отже, правовою підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав позивачка визначила пункт 2 частини першої статті 164 СК України.
78. У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21 (провадження № 61-8918сво23) вказано, що «тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає можливість зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі 
№ 553/2563/15-ц, від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19 та від 23 червня 
2021 року в справі № 953/17837/19».
79. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
80. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
81. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо.
82. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
83. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду 
від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі 
№ 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21.
84. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
85. У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява 
№ 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
86. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06 зазначено, що відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.
87. У рішенні від 10 вересня 2019 року у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії» (заява № 37283/13) Європейський суд з прав людини підкреслював, що взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав-відповідачів, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване статтею 8 Конвенції. У випадках, коли відповідні інтереси дитини суперечать інтересам батьків, стаття 8 Конвенції вимагає, щоб органи влади держав-відповідачів встановлювали справедливий баланс цих інтересів і при встановленні балансу особливе значення надавалося найкращим інтересам дитини, які в залежності від свого характеру та важливості можуть переважати інтереси батьків. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та відновлення сім`ї. 
88. За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача.
89. Відповідно до статей 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
90. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
91. Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 18 лютого 2021 року у справі № 645/920/19, 
від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 12 лютого 2024 року у справі 
№ 202/1931/22).
92. У справі, що переглядається, встановлено, що позивачка на даний час проживає з бабою ( ОСОБА_6 ) за кордоном. 
93. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 
18 жовтня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено у позбавленні батьківських прав, однак попередженого ОСОБА_2 про необхідність змінити своє ставлення до виховання неповнолітньої ОСОБА_1 , поклавши на орган опіки та піклування Тернопільської міської ради контроль за виконанням батьківських обов`язків.
94. Відповідач 24 січня 2024 року звернувся до Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, де зазначив, що з об`єктивних причин та умисних дій з боку дочки ОСОБА_1 та її баби ОСОБА_6 позбавлений можливості виконати рекомендації, які викладені у рішенні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 жовтня 2023 року у справі 
№ 607/12429/23. 
95. На що, у свою чергу, Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради надало відповідь про розгляд звернення та зазначило про те, що інформацію про неможливість виконання батьківських обов`язків відносно дочки ОСОБА_1 розглянуто та взято до уваги у межах Закону України «Про звернення громадян» та Закону України «Про місце самоврядування в Україні».
96. 22 лютого 2024 року ОСОБА_2 звернувся до адвокатки 
Ороновської О. М. про надання місця перебування та проживання в Норвегії дочки, контактний номер телефону для вирішення питання про усунення причин, які унеможливлюють нормальне спілкування з її боку з ним.
97. З відповіді адвоката Ороновської О. М. на лист від 22 лютого 2024 року вбачається, що узгодивши позицію із її довірителькою ОСОБА_7 , вказала, що остання не надала згоди про надання ОСОБА_2 інформації щодо її місця перебування (проживання) у Норвегії та контактний номер телефону.
98. Наведені факти підтверджують те, що ОСОБА_2 намагається встановити зв`язок з дочкою та надавати їй матеріальну допомогу, проте позивачка не бажає спілкуватися з батьком, а також повідомити необхідні реквізити для перерахунку коштів, що підтверджується роздруківкою переписки (а. с. 152-154 
том I).
99. Небажання дитини спілкуватися з одним із батьків, що призводить до зменшення чи повного припинення їх побачень, саме по собі не свідчить про ухилення батька від виконання батьківських обов`язків, так як ці обставини зумовлені не його волею. Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому виникнення між дитиною і батьком конфлікту чи погіршення їх особистих стосунків, що може мати тимчасовий характер, не є підставою для позбавлення цих прав (такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 червня 2022 року у справі № 754/15490/18).
100. Судами не встановлено факту свідомого та умисного нехтування ОСОБА_2 своїми обов`язками. Оскільки позбавлення батьківських прав за статтею 164 СК України можливе лише за наявності винної поведінки батька, відсутність доказів такого умислу виключає можливість задоволення позову. Відповідно до практики Верховного Суду та Європейського суду з прав людини, позбавлення батьківських прав є виключним (крайнім) заходом. Суди встановили, що на даному етапі інтереси дитини можуть бути захищені без повного розірвання сімейних зв`язків, оскільки дії відповідача не мають ознак незворотної злісної бездіяльності. Матеріали справи не містять належних доказів того, що поведінка батька становить загрозу для дитини або свідчить про його повну та остаточну відмову від виконання батьківської ролі, що робить застосування такого суворого заходу передчасним.
101. Колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо відсутності підстав для врахування висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно неповнолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки висновок не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батька батьківських прав та не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідача як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків, а орган опіки та піклування не надав оцінки можливим причинам ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.
102. Згідно з частиною шостою статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
103. Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду 
від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22, від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21).
104. Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, надав правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам ухилення відповідача від виконання своїх батьківськихобов`язків у їх сукупності, зазначив про мотиви їх прийняття та не прийняття, та з огляду на відсутність належних, достатніх і допустимих доказів наявності виключних обставин, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог 
ОСОБА_1. 105 . Колегія суддів відхиляє посилання заявника на неврахування судами попередніх інстанцій висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18, від 08 грудня 2021 року у справі № 311/563/20, від 26 січня 2022 року у справі № 203/3505/19та від 04 вересня 2019 року у справі 
№ 211/559/16-ц, оскільки фактичні обставини у справі, яка переглядається, та у справах, на які містяться посилання у касаційній скарзі, є різними.
106. У спірних правовідносинах, які стосуються вкрай чутливої сфери та долі дитини, інтереси якої превалюють над формальним тлумаченням норм права, питання про застосування крайнього заходу впливу на батьків - позбавлення батьківських прав - слід вирішувати без формального та уніфікованого підходу лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, та вивчення і дослідження усіх доказів як у сукупності, так і кожного доказу окремо.
107. Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій по суті вирішення спору не спростовують та значною мірою зводяться до необхідності переоцінки доказів.
108. У справі, що розглядається, надано відповідь на всі істотні питання, що виникли під час кваліфікації спірних відносин. Наявність у заявниці іншої точки зору на встановлені судом обставини та щодо оцінки наявних у матеріалах доказів не спростовує законності та обґрунтованості прийнятих судами першої та апеляційної інстанцій рішень та фактично зводиться до спонукання касаційного суду до прийняття іншого рішення - на користь заявниці.
109. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка переглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих і правильних висновків судів першої та апеляційної інстанцій.
Висновок за результатами розгляду касаційної скарги
110. Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
111. З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.
Щодо судових витрат 
112. Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
113. Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 березня 2025 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 24 липня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:	І. В. Литвиненко		
			
	А. І. Грушицький		
			
	Є. В. Петров