ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"04" травня 2026 р. Справа№ 910/7770/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Суліма В.В.
суддів: Майданевича А.Г. 
Гаврилюка О.М. 

при секретарі судового засідання : Шевченко
за участю представників сторін: 
від позивача: Ткачук В.П.;
від відповідача: не прибув,
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2026 року (дата підписання 
у справі №910/7770/25 (судді - Алєєва І.В.)
за позовом ОСОБА_1 
до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Антоновича, 122"
про визнання недійсним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Антоновича, 122" (далі - відповідач) про визнання недійсним та скасування рішення загальних зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Антоновича, 122" від 30.01.2025 року.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.02.2026 року в задоволені позову відмовлено.
Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Антоновича, 122» звернулося до Господарського суду міста Києва з заявою про відшкодування витрат на правничу допомогу у справі в якій заявник просить стягнути 42 000,00 грн витрат на правову допомогу.
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 19.02.2026 року заяву Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Антоновича, 122» про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат на правничу допомогу у справі задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Антоновича, 122» - витрати на правову допомогу в розмірі 38 500,00 грн. 
Не погоджуючись із вказаним додатковим рішенням місцевого господарського суду, ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2026 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Антоновича, 122».
Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального права, зокрема, ст. 236 Господарського процесуального кодексу України.
Так, за твердженням скаржника, стягнення з позивача на користь витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 38 500,00 грн (із заявлених відповідачем до стягнення 42 000,00 грн) є необґрунтованим та таким, що не відповідає обсягу правничої допомоги, фактично отриманої відповідачем від свого представника.
Водночас, скаржник зауважив, що господарським судом міста Києва не враховано недотримання відповідачем вимог ст. 221 Господарського процесуального кодексу України та ухвалено (без повідомлення (виклику) сторін) додаткове рішення від 19.02.2026 року.
Разом з цим, скаржник вказав, що наданий відповідачем акт виконаних робіт містить типовий перелік послуг, що надаються представником під час розгляду справи судом першої інстанції та взагалі не визначає конкретну кількість годин, витрачених на надання тієї або іншої послуги.
Крім того, за твердженням скаржника, фактично із зазначених судових засідань відбулось два, інші судові засідання відкладались у зв`язку з невиконанням відповідачем вимог суду.
Разом з тим, представник скаржника вказав, що до заяви про ухвалення додаткового рішення відповідачем не долучено копій рахунків на оплату послуг та не зазначено про те, чи виставлялись відповідні рахунки (якщо так, то ким та коли). 
Згідно протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 25.02.2026 року апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Сулім В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Майданевич А.Г., Гаврилюк О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2026 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2026 року у справі №910/7770/25.
Відповідач своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористався, відзив на апеляційну скаргу не надав, що згідно з ч.3 ст.263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваного додаткового рішення першої інстанції в апеляційному порядку. 
Розгляд справи неодноразово відкладався на підставі ст. 216 Господарського процесуального кодексу України. 
Представник скаржника в судовому засіданні 04.05.2026 року Північного апеляційного господарського суду підтримав доводів апеляційної скарги та просив її задовольнити, додаткове рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Антоновича, 122» про відшкодування витрат на правничу допомогу .
Представник відповідача в судовому засіданні 04.05.2026 року Північного апеляційного господарського суду заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні, додаткове рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши представника позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. 
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ст. 123 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до вимог ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Клопотання про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Згідно ст. 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.
За положеннями п. 4 ст. 1, ч.ч. 3 та 5 ст. 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.
Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правничої допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 ч. 1 ст. 1 Закону).
Відповідно до ст. 19 Закону видами адвокатської діяльності є:
- надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного,
- засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування в кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адмінвідповідальності під час розгляду справи про адмінправопорушення;
- надання правничої допомоги свідку в кримінальному провадженні;
- представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адмінправопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача в кримінальному провадженні;
- представництво інтересів фіз- і юросіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших держорганах, перед фіз- та юрособами;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;
- надання правничої допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань.
Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
Надані адвокатським об`єднанням послуги відносяться безпосередньо до послуг про надання правничої допомоги.
Відповідно до ст. 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
За приписами статей 123, 126 Господарського процесуального кодексу України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат.
Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність").
Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Як вбачається з матеріалів справи, між Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Антоновича, 122» та Адвокатським об`єднанням «Ю.Д.К.» було укладено договір про надання правничої (правової) допомоги № 7770-25 від 07.08.2025 року.
Договором про надання правничої (правової) допомоги № 7770-25 від 07.08.2025 року, передбачено, що оплата правничої допомоги буде здійснюватися в розмірі 12 000,00 грн на рахунок Адвокатського об`єднання «Ю.Д.К.» за підготовку заяв по суті справи (позовної заяви, відзив тощо), апеляційних та/або касаційних скарг та 3500,00 грн за участь адвоката у кожному судовому засіданні (п. 4.1. договору).
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, відповідачем надано: договір про надання правничої (правової) допомоги №7770-25 від 07.08.2025 року, ордер на надання правничої допомоги №1972721, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №1794/10 від 28.09.2000 року та акт виконаних робіт (послуг) за надання правової допомоги за договором № 7770-25 від 07.08.2025 року.
Так, відповідно до акту виконаних робіт (послуг) за надання правової допомоги за договором № 7770-25 від 07.08.2025 року, надані послуги з правової допомоги адвоката включають в себе:
Підготовка відзиву на позов у справі №910/7770/25 вартість послуги - 12000,00 грн; 
Участь у судовому засідання 08.09.2025 року вартість послуги - 3500,00 грн;
Участь у судовому засідання 22.09.2025 року вартість послуги - 3500,00 грн;
Участь у судовому засідання 20.10.2025 року вартість послуги - 3500,00 грн;
Участь у судовому засідання 03.11.2025 року вартість послуги - 3500,00 грн;
Участь у судовому засідання 01.12.2025 року вартість послуги - 3500,00 грн;
Участь у судовому засідання 08.12.2025 року вартість послуги - 3500,00 грн;
Участь у судовому засідання 19.01.2026 року вартість послуги - 3500,00 грн;
Участь у судовому засідання 26.01.2026 року вартість послуги - 3500,00 грн;
Участь у судовому засідання 02.02.2026 року вартість послуги - 2000,00 грн;
Загальна вартість наданих послуг за цим актом становить 42000,00 грн.
За змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 цього Кодексу).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19. 
З огляду на викладене, колегія суддів критично оцінює твердження скаржника, як на підставу для скасування оскаржуваного додаткового рішення, що до заяви про ухвалення додаткового рішення відповідачем не долучено копій рахунків на оплату послуг та не зазначено про те, чи виставлялись відповідні рахунки (якщо так, то ким та коли). 
Крім того, колегія суддів не приймає як належне твердження скаржника, що господарським судом міста Києва не враховано недотримання відповідачем вимог ст. 221 Господарського процесуального кодексу України та ухвалено (без повідомлення (виклику) сторін) додаткове рішення від 19.02.2026 року, з огляду на наступне. 
Відповідно до п 3 частин 1-3 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Відтак, враховуючи, що суд першої інстанції, вирішував питання виключно про судові витрати, останній правомірно розглянув заяву відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу без повідомлення учасників справи. 
Крім того, колегія суддів критично оцінює твердження скаржника, що наданий відповідачем акт виконаних робіт містить типовий перелік послуг, що надаються представником під час розгляду справи судом першої інстанції та взагалі не визначає конкретну кількість годин, витрачених на надання тієї або іншої послуги, оскільки відповідним договором встановлена фіксована сума за надані послуги, а не погодинна оплата тощо. 
Крім того, твердження скаржника, що фактично із зазначених судових засідань відбулось два, інші судові засідання відкладались у зв`язку з невиконанням відповідачем вимог суду, колегія суддів не визнає переконливими доводами, з огляду на наступне. 
Водночас, колегія суддів зауважує, що відповідні документи були витребувані у відповідача за клопотанням позивача, який самостійно визначив перелік таких документів, і наполягав на їх витребуванні.
Разом з тим, колегія суддів відзначає наступне.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 вказаного вище Закону).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.
У постанові від 20.11.2020 року у справі № 910/13071/19 Верховний Суд вказав про те, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст. 43 Конституції України.
Поряд з цим колегія суддів також виходить з того, що чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Частини 4, 6, 7, 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, визначають випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку / дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
В даному випадку, позивачем не заявлялось клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу.
Поряд із цим, колегія суддів відзначає, що за загальним правилом розподілу судових витрат, визначеним у ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у ч. 5 цієї норми визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, у постановах Верховного Суду від 01.08.2019 року у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 року у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 року у справі № 904/3583/19.
Верховний Суд неодноразово також наголошував, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 сформовано правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, приписами статей 123 130 Господарського процесуального кодексу України, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Зазначені висновки узгоджуються із висновками, викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2021 року у справі № 550/936/18, від 04.06.2019 року та додатковій постанові від 12.09.2019 року у справі № 9901/350/18, а також у постановах Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18, від 26.05.2020 року у справі № 908/299/18.
Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
В даному випадку колегією суддів враховано, що хоча обумовлення такого розміру судових витрат на правничу допомогу відповідає досягнутим домовленостям між позивачем та адвокатом у договорі про надання правової (правничої) допомоги та складеному на його виконання акту виконаних робіт (послуг) за надання правової допомоги, відповідає їх потребам та інтересам, однак заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не узгоджується з критеріями справедливості та розумної необхідності таких витрат, відповідності складності справи, її значенню для сторін, зважаючи на конкретний зміст та обсяг наданих послуг, затрачений на них фактично час, за результатом чого колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.
Разом з тим, суд не заперечує право адвоката та його довірителя на таку оцінку вартості та необхідності наданих послуг, але оцінює дані обставини з точки зору можливості покладення таких витрат на іншу сторону по справі (позивача).
Колегією суддів враховано, що дана справа не є складною для професійного адвоката, справа не містить складних розрахунків, значного обсягу матеріалів, що підлягають дослідженню тощо.
Досліджуючи питання щодо визначення розміру відшкодування витрат на правничу допомогу, апеляційний суд вважає за доцільне додатково звернутися до останньої практики Європейського суду з прав людини.
Зокрема, у рішенні від 18.02.2022 року у справі "Чоліч проти Хорватії" ЄСПЛ зазначив (п. 77), що згідно з практикою ЄСПЛ скаржник має право на відшкодування витрат у випадку, якщо такі витрати були дійсними, необхідними а також були розумними у своєму розмірі.
Тобто ЄСПЛ підкреслює необхідність об`єднання об`єктивного критерію (дійсність витрат) та суб`єктивного критерію, розподіляючи суб`єктивний критерій на якісні показники (необхідність витрат для цілей конкретної справи) та кількісні (їх розумність). При цьому ЄСПЛ у зазначеній вище справі, присудивши 2550 євро компенсації, які й просив скаржник, не знайшов підстав для їх зменшення.
Водночас, у рішенні від 22.09.2022 року у справі "Генеральний будівельний менеджмент проти України" ЄСПЛ у п. 41 зменшив суму витрат на правничу допомогу скаржникові із заявлених 3 750 євро до 850 євро, виходячи саме з надмірного характеру заявлених витрат відносно обмеженого обсягу наданих адвокатом послуг, не вбачаючи у цьому жодних конвенційних порушень.
При цьому, колегія суддів зауважує, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
Подібна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 24.01.2022 року у справі № 911/2737/17, від 17.04.2024 року у справі №915/436/23.
Зокрема, на переконання суду, підготовка відзиву на позовну заяву та участь в судових засіданнях за умови сформованості і усталеності судової практики із спірного питання не потребувала від досвідченого адвоката значних зусиль і витрат часу. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зауважує, що незважаючи на фіксований розмір гонорару, існують підстави для зменшення їх розміру.
Разом з цим, колегія суддів відзначає, що судове засідання 26.01.2026 року в суді першої інстанції не відбулось у зв`язку з технічним збоєм в роботі підсистеми відеоконференцзв`язку. 
З урахуванням викладеного, колегія суддів, керуючись критеріями, що визначені ч. ч. 5-7 та 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, вважає, що розмір задоволених судом першої інстанції витрат на правову допомогу в сумі 38500,00 грн не відповідає критерію розумності їхнього розміру, такі витрати не є неспівмірними зі складністю справи, тому їх розмір є необґрунтованим. Стягнення ж витрат на професійну правничу допомогу з позивача у заявленому розмірі може бути розцінено, як спосіб надмірного збагачення скаржника та становитиме для нього по суті додатковим способом отримання доходу, що в силу приписів процесуального законодавства не може бути допущено судом.
З огляду на зазначене, оцінивши подані заявником докази на підтвердження понесених ним витрат, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для покладення на позивача витрати на правничу допомогу в сумі 19500,00 грн (42000,00 грн - 7000,00 грн - 3500,00 грн - 12000,00 грн).
Саме такий розмір судових витрат на професійну правничу допомогу суд вважає в даному випадку обґрунтованим та пропорційним до предмету спору, є розумним та співмірним.
Отже, доводи апеляційної скарги позивача є частково обґрунтованими.
Відповідно до ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підставою для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2026 року у справі № 910/7770/25 зміні в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду першої інстанції про розподіл витрат на професійну правничу допомогу не є об`єктом справляння судового збору, відповідно розподіл цього виду судових витрат судом не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 277 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд - 

УХВАЛИВ: 
1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2026 року у справі №910/7770/25 задовольнити частково.
2. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2026 року у справі №910/7770/25 змінити, виклавши пункт 2 його резолютивної частини в такій редакції:
"2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код - НОМЕР_1 ) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Антоновича, 122" (Україна, 03150, місто Київ, вул. Антоновича, будинок 122, код 36557265) - витрати на правову допомогу в розмірі 19500 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот) грн 00 коп."
В решті додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2026 року у справі № 910/7770/25 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.
3. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.
4. Матеріали справи №910/7770/25 повернути до Господарського суду міста Києва. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім 

Судді А.Г. Майданевич

О.М. Гаврилюк

Дата підписання 06.05.2026 року.