КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 квітня 2026 року м. Київ справа №320/40143/23
Суддя Київського окружного адміністративного суду Лапій С.М., розглянувши в м. Києві у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом гр. ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернулась гр. ОСОБА_1 з позовом, у якому просить:
-визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 05.10.2023 №932320153126 про відмову у переведенні з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника;
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перевести її з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника згідно ст. 54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з ІНФОРМАЦІЯ_1.
На обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що має право на пенсію по втраті годувальника після смерті свого чоловіка, у звязку з цим нею подано до ГУ ПФУ у Львівській області відповідну заяву, однак відповідачем було відмовлено у її задоволенні. 
Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому він просить у задоволенні позову відмовити.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.02.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Судом встановлено, що позивачка перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області та отримує пенсію за віком відповідно до ст. 55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Між позивачкою та ОСОБА_2 27.05.2016 зареєстровано шлюб згідно зі свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 27.05.2016.
Фастівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Київській області видано свідоцтво про смерть ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивачка 29.09.2023 звернулася до пенсійного органу із заявою щодо переходу на інший вид пенсії, а саме на пенсію по втраті годувальника відповідно до ст. 54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Заяву позивача розглянуто за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області та прийнято рішення про відмову в проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 від 05.10.2023 № 932320153126. 
Відмова мотивована тим, що місце реєстрації померлого годувальника ОСОБА_2 - АДРЕСА_1 , а заявниці - АДРЕСА_2 .
За результатом розгляду наданих документів встановлено, що відсутній документ, який підтверджує перебування позивачки на утриманні померлого годувальника ОСОБА_2 , що передбачено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1.
Не погоджуючись з оскаржуваним рішенням відповідача, позивачка звернулася до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Частиною першою статті 9 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до частини першої статті 36 Закону № 1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.
Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 36 Закону № 1058-IV непрацездатними членами сім`ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.
За приписами частини третьої статті 36 Закону № 1058-IV до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:
1) були на повному утриманні померлого годувальника;
2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
Таким чином, перелік непрацездатних членів сім`ї, яким може бути призначена пенсія у зв`язку із втратою годувальника, є вичерпним. Наведені норми не містять правил, згідно з якими до непрацездатних членів сім`ї померлого годувальника можна відносити осіб за іншими критеріями (ознаками) визначення поняття сім`ї.
Судом встановлено, що позивачка перебувала в зареєстрованому шлюбі із померлим чоловіком, що підтверджується свідоцтвом про одруження.
Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» регулюються Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок № 22-1).
Відповідно до пункту 2.3 розділу ІІ Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу.
Також надаються такі документи:
1) документ, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті) особи, якій призначається пенсія (надається у разі відсутності в паспорті громадянина України або свідоцтві про народження інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків), та померлого годувальника (надається у разі, якщо особа, яка звернулася із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, має такі документи);
2) свідоцтво про народження або документ, що посвідчує особу, зазначений у пункті 2.9 цього розділу, якій призначається пенсія;
3) документи, що засвідчують родинні стосунки члена сім`ї з померлим годувальником;
4) свідоцтво про смерть годувальника, або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім чи оголошення його померлим, або інформація з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин;
5) документи про вік померлого годувальника сім`ї за відсутності таких даних у свідоцтві про смерть чи рішенні суду про визнання годувальника безвісно відсутнім або оголошення його померлим;
6) довідки загальноосвітніх навчальних закладів системи загальної середньої освіти, професійно-технічних, вищих навчальних закладів, закладів освіти за кордоном про те, що особи, зазначені в абзаці другому пункту 2 частини другої статті 36 Закону, навчаються за денною формою навчання;
7) документи про те, що чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків, дід, баба, брат чи сестра померлого годувальника незалежно від віку і працездатності не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років;
8) відомості про місце проживання;
9) документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника;
10) експертний висновок про встановлення причинного зв`язку смерті годувальника з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (крім дружин (чоловіків), які втратили годувальника з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, та звернулися за призначенням пенсії у зв`язку з втратою годувальника).
Згідно з пунктом 2.8 Порядку № 21-1 поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.
У відповідності до пункту 2.11 Порядку № 21-1 за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються відомості про місце проживання (разом з годувальником за однією адресою), зазначені у пункті 2.22 цього розділу, або документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт.
У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку.
На підтвердження факту спільного проживання з ОСОБА_2 позивачкою до суду було надано:
- довідку КП Фастівської міської ради «Фастівська житлово-експлуатаційна контора» від 18.10.2023 №07-6228, де зазначено, що ОСОБА_2 за місцем реєстрації по АДРЕСА_1 не проживав з дня реєстрації до ІНФОРМАЦІЯ_1 (по день смерті);
- довідку Фастівського міського Центру первинної медичної допомоги №79 про те, що біологічна смерть ОСОБА_2 констатована за адресою: АДРЕСА_2 
- довідку УСЗН ВК Фастівської міської ради Київської області від 12.07.2018 № 318;
- довідку УСЗН ВК Фастівської райдержадміністрації від 12.07.2018 №319;
- довідку від 15.09.2023 №51 про те, що позивачка проживала у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 з своїм чоловіком ОСОБА_2 з 1993 до дня його смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 , та отримувала допомогу від померлого годувальника, яка була для них основним джерелом існування;
-довідку УСЗН ВК Фастівської міської ради Київської області від 29.08.2016 №974;
-акт обстеження матеріально-побутових умов гр. ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 від 18.09.2023; 
- договір суборенди житлового приміщення в гуртожитку №86/3/6 від 01.06.2023;
- паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 12.01.1996.
Судом встановлено, що у паспорті позивачки зазначено місце реєстрації: АДРЕСА_2 . З матеріалів справи слідує, що місцем реєстрації ОСОБА_2 було АДРЕСА_1 .
Суд зазначає, що наявність реєстрації місця проживання чоловіка позивачки за іншою адресою не може беззаперечно свідчити про те, що вони не могли проживати сім`єю за однією адресою.
Проте, судом встановлено, що оскаржуване рішення прийнято 05.10.2023, отже, очевидним є те, що зазначені довідки від КП Фастівської міської ради «Фастівська житлово-експлуатаційна контора» від 18.10.2023 №07-6228, від 15.09.2023 №51, акт обстеження від 18.09.2023 не досліджувалась пенсійним органом при вирішенні питання щодо переходу позивачки на інший вид пенсії (по втраті годувальника).
Разом з тим, суд критично оцінює довідку КП Фастівської міської ради «Фастівська житлово-експлуатаційна контора» від 18.10.2023 №07-6228, де зазначено, що ОСОБА_2 за місцем реєстрації по АДРЕСА_1 не проживав з дня реєстрації до ІНФОРМАЦІЯ_1 (по день смерті), оскільки не можливо встановити, яким чином КП Фастівської міської ради «Фастівська житлово-експлуатаційна контора» уповноважене видавати зазначену довідку
Щодо довідки від 15.09.2023 №51, то суд зазначає, що з неї не вбачається органу, який її видав, крім того не зазначено, яким чином директор Смолін П.Ф. уповноважений зазначати про отримання допомоги позивачкою від померлого годувальника.
Також, на переконання суду, довідка УСЗН ВК Фастівської міської ради Київської області від 29.08.2016 №974, складеної на ім`я ОСОБА_2 , де зазначено адресу його проживання: АДРЕСА_2 , не може вважатися належним документом на підтвердження місця його фактичного проживання у розумінні Порядку № 22-1.
Таким чином, жодного документа, який підтверджував би факт проживання позивачки із померлим або документу на підтвердження факту перебування позивача на утриманні померлого чоловіка або документів щодо втрати джерела засобів до існування, позивачкою ані до органу пенсійного фонду, ані до суду надано не було. 
У зв`язку з тим, що місце реєстрації позивачки та її померлого чоловіка є різними, з огляду на зазначені вище приписи Порядку, позивачка повинна була надати документ, виданий відповідно до чинного законодавства за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема, органом місцевого самоврядування, що підтверджують факт перебування на утриманні померлого годувальника, рішення суду.
Крім того, пунктом 2.22 Порядку № 22-1 визначено, що для підтвердження інформації про місце проживання особа може надавати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні».
Так, за приписами статті 26 Закону України від 05.11.2021 № 1871-IX «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» за заявою особи, яка декларує або реєструє місце проживання (перебування), власника (співвласника) житла, представників, законних представників особи або власника (співвласника) житла, уповноваженої особи житла, іпотекодержателя або довірчого власника (далі - суб`єкт звернення) орган реєстрації видає витяг із реєстру територіальної громади, що підтверджує зареєстроване або задеклароване місце проживання (перебування) особи, виключення інформації з реєстру територіальної громади про місце проживання (перебування) особи.
При цьому орган реєстрації у розумінні зазначеного Закону є виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, який на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради, забезпечує формування та ведення реєстру територіальної громади, облік задекларованого місця проживання/зміну місця проживання особи (пункт 7 частини першої статті 2 Закону України від 05.11.2021 № 1871-IX). 
Слід зауважити, що суд адміністративної юрисдикції не може встановлювати факт перебування на утриманні померлого годувальника.
Так, суд звертає увагу, що відповідно до статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, зазначено чіткий перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, який розглядається судами, а саме встановлення факту родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Відтак чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2024 у справі №560/17953/21).
Суд підсумовує, що наданий позивачкою пакет документів разом із заявою про перехід із пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника не відповідав вимогам Порядку № 22-1, оскільки вона не надала документи, що засвідчують факт проживання з померлим годувальником за однією адресою або факт перебування на утриманні померлого годувальника.
При цьому суд звертає увагу, що вимоги нормативно-правових актів свідчать про обов`язковість надання разом з заявою про перехід (перерахунок) з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника документу, який підтверджує перебування особи на утриманні померлого годувальника.
З огляду на викладене, рішення відповідача відповідає критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, у зв`язку з чим суд доходить висновку про відсутність підстав для визнання протиправним оскаржуваного рішення.
Решта доводів та заперечень висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (параграф 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку № 11(2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Суд вважає, що відповідачем доведено правомірність дій Пенсійного фонду та прийнятого рішень, натомість позивачкою не доведено та не підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Всупереч наведеним вимогам позивачка не надала суду достатніх беззаперечних доказів щодо правомірності своїх дій, а тому заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Відповідно до статті 139 КАС України з огляду на ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, за відсутності доказів понесення судових витрат відповідачем, підстав для їх розподілу немає.
Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд
в и р і ш и в :
У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лапій С.М.