Справа № 447/1667/25 Головуючий у 1 інстанції: Бачун О.І. 
Провадження № 22-ц/811/4507/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

08 червня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.
секретаря: Костюк С.О.
з участю: ОСОБА_1 , представника Міністерства оборони України - Тіщенка А.В., представника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 01 грудня 2025 року, -

ВСТАНОВИВ:

в червні 2025 року ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.
В обґрунтування заяви покликається на те, що ОСОБА_1 зареєстрований у АДРЕСА_1 , перебуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_1 з 21.12.2024 року по теперішній час. Рідний брат заявника - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , загинув ІНФОРМАЦІЯ_5 біля с. Іванівське, Бахмутського району, Донецької області. ОСОБА_1 є єдиним родичем загиблого. 31.01.2024 року він подав заяву на отримання одноразової грошової допомоги, як єдиний спадкоємець загиблого, проте документи повернуто на доопрацювання. Заявник вказує, що з народження проживав разом із батьками та братом ОСОБА_4 . Після смерті батьків заявник з братом проживали однією сім`єю, мали спільні права та обов`язки щодо утримання будинку, вели спільне господарство. У ОСОБА_4 не було ні дружини, ні дітей. З моменту вторгнення рф в Україну ОСОБА_4 захищав Україну у складі Збройних Сил України, а 16.06.2023 року загинув, а він як рідний брат загиблого займався його похованням, що підтверджується довідкою Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області від 20.06.2023 №423/03-50/35. ОСОБА_1 є єдиним членом сім`ї загиблого військовослужбовця та має право на одноразову грошову допомогу відповідно до Постанови КМУ №168 від 28.02.2022 р., оскільки перебував на утриманні загиблого, проживав разом з ним як одна сім`я, був зареєстрований за одним місцем проживання, спільно утримував будинок та домогосподарство, вів спільне господарство і був нероздільно пов`язаний спільним побутом. 
З наведених підстав просить встановити:
факт, що він проживав однією сім`єю, мав спільні права та обов`язки із ОСОБА_4 та був членом сім`ї ОСОБА_4 до дня його смерті, який загинув ІНФОРМАЦІЯ_5 у с. Іванівське Бахмутського району Донецької області;
встановити факт, що ОСОБА_1 перебував на утриманні в ОСОБА_4 до дня його смерті, який загинув ІНФОРМАЦІЯ_5 у с.Іванівське Бахмутського району Донецької області.
Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 01 грудня 2025 року відмовлено узадоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 про встановлення факту що має юридичне значення.
Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що він єдиний родич ОСОБА_4 , який загинув під час виконання свого обов?язку та захисту територіальної цілісності, що також підтверджує сповіщення № НОМЕР_2 Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України. 31.01.2024 року ОСОБА_1 подав заяву на отримання одноразової грошової допомоги із долученням відповідних доказів, як єдиний родич та спадкоємець ОСОБА_4 . Згідно протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань пов?язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 21.06.2024 року №17/д документи повернуто на доопрацювання. У загиблого ОСОБА_4 не було своєї сім?ї, дружини та дітей він не мав, а проживав із рідним братом, його дружиною ОСОБА_3 та сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який має захворювання ДЦП та потребує постійної допомоги. Вони проживали однією сім?єю, мали спільні права та обов?язки щодо утримання будинку, вели спільне господарство, були нероздільно пов?язані спільним побутом, оскільки проживали в одному будинку. Рідний брат ОСОБА_4 утримував сім`ю ОСОБА_1 , а заявник через проблеми зі здоров?ям сина допомагав по господарству і т.д. Матеріали справи містять докази надання ОСОБА_4 коштів завнику, які були спрямовані на утримання, вихованя та реабілітацію неповнолітнього сина заявника, ОСОБА_5 . Стверджує, що він та його сім`я перебували на утриманні ОСОБА_4 по день його смерті (загибелі) ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_1 користувався банківською карткою свого брата, використовував кошти на потреби сім?ї. Заявник є єдиним членом сім?ї загиблого військовослужбовця та має право на отримання одноразової грошовою допомоги у зв?язку із загибеллю ОСОБА_4 . З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заяви.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника Міністерства оборони України Тіщенка А.В., представника ІНФОРМАЦІЯ_1 Цьороха Ю.Р. щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч.ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. 
Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч. 1 ст. 89 ЦПК України).
Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку про те, що заявник ОСОБА_1 , всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, не надав суду належних та допустимих доказів для встановлення факту перебування ОСОБА_1 на утриманні рідного брата ОСОБА_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_5 , а надані заявником докази не є достатніми та переконливими доказами у розумінні ст.ст. 76-80 ЦПК України для того, щоб суд беззаперечно дійшов висновку про те, що заявнику надавалася систематична грошова допомога, за рахунок якої він проживав.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
У частині першій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Згідно з частиною другою статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження – це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Частиною 1 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту:
1) родинних відносин між фізичними особами;
2) перебування фізичної особи на утриманні;
3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню;
4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;
5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу;
6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;
7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;
8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;
9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що: за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні (ст.37 Закону України «Про пенсійне забезпечення»); для встановлення факту перебування на утриманні з метою оформлення права на спадщину необхідно, щоб утриманець був непрацездатним на день смерті спадкодавця і перебував на утриманні останнього незалежно від родинних чи шлюбних відносин з ним (ст.531 Цивільного Кодексу України) не менше одного року; для встановлення факту перебування на утриманні при відшкодуванні шкоди в разі втрати годувальника не має значення чи знаходився непрацездатний утриманець в родинних чи шлюбних відносинах з годувальником (статті 456, 457, 461 ЦК).
Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб.
Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 17 червня 2024 року у справі № 753/21178/21 та від 11 вересня 2024 року № 335/4669/23 .
У даній справі ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення фактів проживання однією сім`єю із загиблим рідним братом ОСОБА_4 та перебування на його утриманні до дня його смерті, оскільки встановлення цих фактів йому потрібне для оформлення документів на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю військовослужбовця, що передбачена постановою КМ України №168 від 28.02.2022 року.
У пункті 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (у редакції, чинній на час смерті брата заявника) установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян російської федерації або республіки білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.
Відповідно до статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті, а саме: діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець); батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Відповідно до частини 1 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).
Відповідно до ст. 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. 
Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.
Факт перебування заявника на утриманні ОСОБА_4 має значення для отримання ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, яку може бути призначено та виплачено за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1  є рідним братом ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвами про їх народження серія НОМЕР_3 та серія НОМЕР_4 . 
Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 від 21 серпня 1998 року підтверджується, що батько ОСОБА_1 та ОСОБА_4 - ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , а їх мати – ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_8 , що вбачається зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 .
Витягом з реєстру територіальної громади від 26.01.2023року підтверджується, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні № 411 від 20 червня 2023 року, виданою Миколаївською міською радою Стрийського району Львівської області, у складі зареєстрованих за вищезгаданою адресою осіб є ОСОБА_1 .
Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_7 від 24 листопада 216 року вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .
Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_8 , ОСОБА_5 , 2016р.н., є дитиною з інвалідністю підгрупи «А», його законним представником (опікуном) визнано ОСОБА_3 .
Згідно довідки військової частини НОМЕР_1 №04/3560 від 29.05.2025 року, солдат ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у в\ч НОМЕР_1 з 21.12.2024 року, перебування ОСОБА_1 на військовій службі за контрактом підтверджується витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 №362 від 21.12.2024 року.
Матеріалами справи, а саме витягом із наказу №84 від 25.03.2023 року підтверджено, що ОСОБА_4 призваний на військову службу за контрактом військової частини НОМЕР_1 .
Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_9 , виданим 20 червня 2023 року Миколаївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, підтверджується, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_10 .
Згідно із сповіщенням сім`ї № 102 від 17 червня 2023 року 2024 року, підписаним начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , солдат ОСОБА_4 , який призваний на військову службу 25.03.2023 року до в/ч НОМЕР_1 з в/ч НОМЕР_10 , виконуючи обов`язки з військової служби, загинув ІНФОРМАЦІЯ_5 під населеним пунктом Іванівське (під.зах. від н.п. Бахмут) Донецької області.
Згідно з довідкою№443 від 03.07.2023 року, виданої Дроговизьким старостинським округом Стрийського району Львівської області, останнім місцем реєстрації ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 було АДРЕСА_1 . На день смерті ОСОБА_4 за вказаною адресою також зареєстрований ОСОБА_1 .
Довідкою Миколаївської міської ради Львівської області №423/03-50/35 від 20.06.2023 року підтверджується, що ОСОБА_1 займався похованням свого брата ОСОБА_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції вірно зазначив, що заявник, всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, не надав належних та допустимих доказів, які б безспірно підтверджували проживання однією сім`єю заявника із загиблим рідним братом ОСОБА_4 , наявність у них спільних прав та обов`язків, доказів ведення спільного побуту та господарства, оскільки надані заявником вищезгадані докази підтверджують лише їх реєстрацію за однією адресою.
Заява ОСОБА_1 про встановлення факту перебування його на утриманні рідного брата ОСОБА_4 обґрунтована необхідністю отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю рідного брата ОСОБА_8 , що передбачена постановою КМ України №168 від 28.02.2022 року, яка може бути призначена та виплачена за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування.
Верховний Суд у постанві від 27 січня 2021 року у справі №584/1166/15-ц вказав про те, що повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була неодноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.
Отже, у спірних правовідносинах для встановлення факту перебування особи на утриманні суду необхідно дослідити зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога особою, яка надавала йому утримання.
Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у виді витрат на утримання житла, його ремонті, сплату комунальних платежів, купівлі продуктів харчування, речей першої необхідності тощо. Тому отримання особою інших виплат не може бути перешкодою для визнання факту перебування її на утриманні.
Утримання може бути повним або частковим. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Часткове утримання означає, що особа мала інші джерела доходів, однак допомога годувальника була постійним і основним джерелом засобів до існування.
Таким чином, предметом доказування у справі є обставини, які підтверджують отримання заявником допомоги, яка надавалась постійно та була основним джерелом засобів до існування.
Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї.
На підтвердження факту перебування на утриманні ОСОБА_4 , заявник надав суду переписку із соціальної мережі Viber, однак надані докази не можуть бути достатніми для підтвердження факту перебування заявника на утриманні ОСОБА_4 , оскільки з цієї переписки не можливо встановити, що утримання було повним або допомога, яка надавалась заявнику була для нього постійним і основним джерелом засобів до існування. Крім цього, із вказаної переписки неможливо ідентифікувати осіб, між якими відбувалася переписка. 
Відмову в задоволенні заяви суд першої інстанції мотивував і тим, що ОСОБА_1 не надав суду доказів на підтвердження перерахування ОСОБА_4 коштів ОСОБА_1 , доказів наявності у ОСОБА_1 банківської картки, виданої на ім`я його брата ОСОБА_4 та пін коду від неї.
Надання коштів на лікування хворого сина ОСОБА_1 - ОСОБА_5 свідчить лише про надання матеріальної допомоги, яка не була систематичною, і не свідчить про перебування ОСОБА_1 на утриманні загиблого ОСОБА_4 .
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що надані заявником докази не підтверджують перебування його на повному утриманні рідного брата ОСОБА_4 , оскільки не містять інформації про надання заявнику матеріальної допомоги братом на постійній основі, і що ця допомога була основним джерелом засобів до його існування.
До таких висновків дійшов суд першої інстанції з врахуванням того, що ОСОБА_1 з 21.12.2024 року перебував на військовій службі, що свідчить про те, що ОСОБА_1 є працездатним та самостійно отримує дохід; крім того, з матеріалів справи, а саме індивідуальних відомостей про застраховану особу, наданих Пенсійним фондом України вбачається, що ОСОБА_1 у 2016 році отримав дохід в розмірі 68069,99 грн.; у 2017 році дохід в розмірі 20 314,30грн.; у 2019 році 17 000 грн.; у 2020 році – 13095, 25 грн.; у 2021 році - 54 857 грн.; у 2023 році ним отримано довід в розмірі 35466,70 грн.; у 2024 році – 57 487,75грн.; а в 2025 році дохід заявника становив 218 944,81грн.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт перебування його на утриманні загиблого рідного брата ОСОБА_4 , одержання від нього допомоги, яка була для ОСОБА_1 постійним і основним джерелом засобів до його існування, а відтак суд підставно відмовив у задоволенні вимог заяви ОСОБА_1 про встановлення фактів проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 , про те, що заявник був членом сім`ї ОСОБА_4 та перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_4 до дня його смерті.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суд першої інстанції, які достатньо мотивовані.
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatismutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Керуючись: ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 01 грудня 2025 року – залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
У зв`язку з перебуванням суддів у відпустці повна постанова складена 08.06.2026 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк