ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.06.2026 	м. Івано-Франківськ	Справа № 909/86/26	

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Гули У.І., секретар судового засідання Клапків Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
за позовом: керівника Окружної прокуратури міста Івано-Франківська Гураша Віталія Михайловича, вул. Мулика, 9, місто Івано-Франківськ в інтересах держави в особі позивача Івано-Франківської обласної державної адміністрації, вул. Грушевського,21, м. Івано-Франківськ, 76004
до відповідача: Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області, адреса вул. Грушевського, 21, м. Івано-Франківськ, 76004
до відповідача: Івано-Франківського архієпального управління Української Греко-Католицької церкви, адреса вул. Василіанок, 64, м. Івано-Франківськ, 76019
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі Філії «Карпатський лісовий офіс» 
про витребування земельної ділянки та скасування запису про право постійного користування
за участі :
прокурора Піварчука А.М.
представника позивача Ігнатенка О.Ю.
представників відповідача Івано-Франківської міської ради Буджака В.М., Куриляк С.І.
встановив:
Окружна прокуратура міста Івано-Франківська в інтересах держави в особі позивача Івано-Франківської обласної державної адміністрації звернулась до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до відповідачів Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області та Івано-Франківського архієпального управління Української Греко-Католицької церкви з наступними позовними вимогами: витребувати із незаконного володіння Івано-Франківської міської ради у власність держави в особі державі Івано-Франківської обласної державної адміністрації земельну ділянку з кадастровим номером 2610190501:10:001:0050, площею 0,5 з цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності», яка сформована за рахунок земель лісогосподарського призначення; усунути перешкоди власнику - державі в особі Івано-Франківської обласної державної адміністрації у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою з кадастровим номером 2610190501:10:001:0050, площею 0,5 з цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності», яка сформована за рахунок земель лісогосподарського призначення шляхом скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право постійного користування земельною ділянкою Івано-Франківським Архієпальним управлінням УГКЦ (реєстраційний номер земельної ділянки у реєстрі речових прав 38220631 (орган державної реєстрації прав - Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради).
Обґрунтовуючи позовні вимоги прокурор посилається на те, що земельна ділянка з кадастровим номером 2610190501:10:001:0050, площею 0,5 га яка була передана в користування Івано-Франківському Архієпальному управлінню УГКЦ з цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності», перебуває у постійному користуванні філії Карпатського лісового офісу ДП "Ліси України" та у власності держави в особі Івано-Франківської обласної адміністрації, відноситься до земель лісового фонду, невкрита лісовими насадженнями (сіножаті). При цьому Вовчинецька сільська рада на час надання дозволу не була власником спірної земельної ділянки та не володіла повноваженнями на розпорядження нею, а при затвердженні проекту землеустрою на спірну земельну ділянку, реєстрації права комунальної власності Вовчинецької сільської ради на неї, фактично було змінено цільове призначення земель із земель лісогосподарського призначення на інше призначення. Спірна земельна ділянка сформована за рахунок земель лісового фонду з категорією - «сіножаті». При порівнянні таксаційного опису 2009 року нелісові землі категорії сіножаті становили 2,4 га, а згідно технічної документації ТОВ «Про ЗЕМ» 2021-2022 років площа сіножатих становить 1,8474 га. Таким чином різниця у площі саме цієї катогорії земель становить близько 0,55 га, що практично дорівнює площі спірної ділянки та доводить, що спірна ділянка з кадастровим номером 2610190501:10:001:0050 сформована за рахунок земель лісогосподарського призначення та входить до кварталу 2 виліду 5 Дністровського лісництва ДП «Івано-Франківське лісове господарство».
Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 28.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду; відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засіданні на 24.02.2026, залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» (вул. Шота Руставелі, 9А, м. Київ, 01601, код ЄДРПОУ 44768034); залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Філію «Карпатський лісовий офіс» ДСГП "Ліси України" (вул. Собранецька, 156, м. Ужгород, Закарпатська обл., Україна, 88017, код ЄДРПОУ 45554542).
10.02.2026 від Івано-Франківської міської ради надійшов відзив на позов в якому відповідач просить відмовити у позові.
10.02.2026 Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі Філії «Карпатський лісовий офіс» надало письмові пояснення. Зазначає, що має місце порушення інтересів держави у сфері регулювання земельних відносин, оскільки з метою передання у приватну власність, з порушенням передбаченої земельним законодавством процедури, сформовано земельну ділянку, яка перебуває у постійному користуванні Державного спеціалізованого підприємства «Ліси України». Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» підтримує позовні вимоги керівника Окружної прокуратури міста Івано-Франківська з підстав, наведених у позовній заяві та просить задоволити позов в повному обсязі.
11.02.2026 від Івано-Франківської міської ради надійшло клопотання про залишення позову без розгляду з посиланням на те що, захищати інтереси держави повинні відповідні компетентні органи, а саме Івано-Франківська ОДА, а не прокурор.
11.02.2026 від Івано-Франківської міської ради надійшло клопотання про застосування строків позовної давності.
Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 24.02.2026 суд постановив відкласти підготовче засідання на 17.03.2026.
25.02.2026 від прокуратури надійшли письмові пояснення по справі.
25.02.2026 від прокуратури надійшли заперечення щодо залишення позову без розгляду.
06.03.2026 від прокуратури надійшли заперечення щодо застосування наслідків спливу позовної давності. Прокурор стверджує, що Окружній прокуратурі міста Івано-Франківська стало відомо про незаконне вибуття спірної земельної ділянки після звернення 23.07.2024 ДП «Ліси України» до Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області з приводу незаконного вибуття із власності держави земельних ділянок лісогосподарського призначення, у тому числі спірної земельної ділянки та реєстрації кримінального провадження № 12024091010002252 за даним фактом.
16.03.2026 від Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області надійшло клопотання про долучення доказів. У поданому клопотанні зазначено, що заступником начальника відділу контролю земельних відносин управління контролю та правового забезпечення Департаменту комунальних ресурсів та сільського господарства Івано-Франківської міської ради у присутності свідків було проведено акт обстеження земельної ділянки №201. У процесі підготовки документів до обстеження, збору необхідної інформації та проведення обстеження встановлено наступне: в проекті землеустрою, який був розроблений ТОВ «Науково-виробниче підприємство ГІС» зазначено, що земельна ділянка (кадастровий номер 2610190501:10:001:0050) відводиться за рахунок земель комунальної власності Вовчинецької сільської ради (п.2 пояснювальної записки до проекту); проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджено з органами державної влади відповідно до ст. 186-1 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на час затвердження проекту) (п.2 пояснювальної записки до проекту); наявний Висновок Управління архітектури, дизайну та містобудівної діяльності Івано-Франківської міської ради №7156/51-08/28 від 09.06.2020, яким погоджено поданий проект відведення земельної ділянки. Зазначено містобудівні обмеження: санітарно-захисна зона кладовища. Також зазначено, що земельна ділянка знаходиться в межах села Вовчинець та відповідає містобудівній документації на місцевому рівні - генеральному плану села Вовчинець затвердженому рішенням сільської ради від 26/06/2018р. №15-6/2018; наявний Висновок про розгляд документації із землеустрою Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області №7828/82-20 від 23.06.2020, де зазначено комунальну форму власності земельної ділянки та наявності обмежень (03-санітарно-захисна зона - 0,1269 га.). При обстежені також досліджувалися Генплан с. Вовчинець Івано-Франківської міської ради із змінами, затвердженими Рішенням Вовчинецької сільської ради №15-6/2018 від 26.06.2018. Встановлено, що обстежувана земельна ділянка розміщена в межах с. Вовчинець, на частину земельної ділянки (0,1269 га) розповсюджується обмеження, яке діє навколо запроектованого кладовища (також в межах села Вовчинець).
Крім того, відповідач зазначає, що згідно листа старости Вовчинецького старостинського округу № 11.1-07/36 від 16.03.2026 надано належним чином завірену копію технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківське племпідприємство» для надання послуг у сільському господарстві, код 01.11, с. Вовчинець, урочище «Гора», м. Івано-Франківськ, в якій міститься, зокрема, державний акт на право користування землею, виданий 1 листопада 1968 року виконавчим комітетом Івано-Франківської районної Ради депутатів трудящих на право користування землею Івано-Франківській держплемстанціїї Івано-Франківського району Івано-Франківської області УРСР.
Відповідач стверджує, що згідно державного акту на право користування землею Івано-Франківській обласній держплемстанції відведено в постійне користування 211 га, з них – 197,2 га – орних земель для надання послуг у сільському господарстві, що спростовує твердження позивача щодо належності земельної ділянки з кадастровим номером 2610190501:10:001:0050 до земель лісогосподарського призначення, оскільки спірна земельна ділянка перебувала від 1968 року в користуванні Івано-Франківської обласної держплемстанції (правонаступник – ПрАТ «Івано-Франківське племпідприємство»).
17.03.2026 від Івано-Франківського архієпального управління Української Греко-Католицької церкви надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв"язку з неможливістю забезпечити участь представника у судовому засіданні.
17.03.2026 від Івано-Франківської обласної державної адміністрації надійшли пояснення, відповідно до яких позивач зазначає, що Івано-Франківська обласна державна (військова) адміністрація не уповноважена розпоряджатися землями державної власності, що перебувають в постійному користуванні ДСГП «Ліси України», які розташовані в межах населеного пункту - села.
Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 17.03.2026 суд постановив продовжити строк проведення підготовчого провадження на 30 днів, клопотання відповідача про відкладення підготовчого засідання задовольнити та відкласти підготовче засідання відкласти на 01.04.2026.
24.03.2026 від прокуратури надійшла заява у якій прокурор просить у задоволенні клопотання Івано-Франківської міської ради про долучення доказів - відмовити. Щодо державного акта на право користування землею, виданого 1 листопада 1968 року виконавчим комітетом Івано-Франківської районної ради депутатів трудящих Івано-Франківській держплемстанції, прокуратура зазначає, що первісне надання земельної ділянки у користування у 1968 році не є визначальним для встановлення її сучасного правового статусу. В подальшому правовий режим цієї ділянки був змінений на підставі розпорядження Івано-Франківської обласної державної адміністрації від 07.02.1996 № 85 «Про надання в постійне користування земель лісового фонду». Відповідно до зазначеного розпорядження, земельні ділянки лісового фонду, які перебували у тимчасовому користуванні інших землекористувачів, були передані у постійне користування державним лісогосподарським підприємствам для ведення лісового господарства. Таким чином, відбулося правомірне вилучення земель із попереднього користування та їх передача до складу земель лісогосподарського призначення. Факт включення спірної земельної ділянки до земель лісового фонду підтверджується матеріалами лісовпорядкування. Зокрема, протоколом першої лісовпорядної наради від 30.04.1996 року зафіксовано розподіл територій лісгоспів на квартали з урахуванням прийнятих у 1996 році земель, що було відображено у відповідних планово-картографічних матеріалах та долучено до матеріалів справи при поданні позову. Крім того, за даними планшету лісовпорядкування 2009 року та таксаційного опису Дністровського лісництва, зазначена ділянка фактично перебуває у користуванні ДП «Івано-Франківське лісове господарство» та входить до складу земель лісогосподарського призначення (включаючи як лісові, так і нелісові угіддя, зокрема сіножаті площею 2,4 га). Відповідно до технічної документації із землеустрою (2022– 2023 роки), земельна ділянка з кадастровим номером 2610190501:10:001:0050 (урочище «Гора», с. Вовчинець) віднесена до земель державної власності лісогосподарського призначення та перебуває у постійному користуванні Дністровського лісництва на підставі розпорядження ОДА від 07.02.1996 № 85.
Отже, сам по собі факт користування земельною ділянкою ІваноФранківською Держплемстанцією у 1968 році не спростовує і не впливає на правомірність її подальшої передачі у 1996 році до земель державної власності лісогосподарського призначення та закріплення за Дністровським лісництвом на праві постійного користування.
31.03.2026 від Івано-Франківської міської ради надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду. Івано-Франківська міська рада вважає, що вказаний позов підлягає залишенню судом без розгляду, з огляду на те, що враховуючи додаткові пояснення у справі №909/86/26 Івано-Франківської обласної державної адміністрації від 17.03.2026 року, в яких зазначено, що Івано-Франківська обласна державна військова адміністрація не уповноважена розпоряджатися землями державної власності, що перебувають в постійному користуванні ДСГП «Ліси України», які розташовані в межах населеного пункту - села, оскільки у відповідності до ч.5 статті 122 Земельного кодексу України обласні державні адміністрації на їхній території передають земельну ділянки із земель державної власності у власність або у користування у межах міст та за межами населених пунктів. Відтак, саме Івано-Франківська районна (військова) державна адміністрація наділена повноваженнями щодо передачі у власність або у користування, а також надання у постійне користування для ведення лісового господарства земельних лісових ділянок, оскільки спірна земельна ділянка розташована саме у межах села Вовчинець. У поданому клопотанні заявник зазначає, що, якщо прокурор звертається до суду з позовною заявою в інтересах держави щодо витребування земельної ділянки державного лісового фонду, він зобов`язаний у такій заяві зазначити підставу для здійснення ним представництва інтересів, визначену частиною третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру», та обґрунтувати її. У такому разі статусу позивача набуває або орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, в даному випадку - Івано-Франківська РДА щодо земель державного лісового фонду в межах населеного пункту, або прокурор (у разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду з таким позовом). У даній справі відсутні докази звернення прокурора до Івано-Франківської РДА з приводу порушення інтересів держави, можливості Івано-Франківської РДА відреагувати на стерджуване порушення інтересів держави, вчинення дій для виправлення ситуації, а у разі невжиття Івано-Франківської РДА жодних заходів, що в свою чергу може кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу, прокуратура наділена правом в порядку статті 23 Закону України «Про прокуратуру» на представництво інтересів держави про витребування із незаконного володіння Івано-Франківської міської ради у власність держави в особі держави Івано-Франківської районної державної адміністрації земельну ділянку з кадастровим номером 2610190501:10:001:0050, площею 0,5 га з цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності», яка сформована за рахунок земель лісогосподарського призначення. Отже, на думку Івано-Франківської міської ради, прокурор подав позов в інтересах держави в особі Івано-Франківської ОДА, яка не є розпорядником земель державного лісового фонду у межах населеного пункту - села Вовчинець, а відтак прокурор немає повноважень на ведення цієї справи, що є підставою для залишення позову без розгляду (відповідно до п.1.ч.1 статті 226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо позов подано особою, яка не має процесуальної дієздатності).
31.03.2026 від Івано-Франківського Архієпархіального Управління Української Греко-Католицької Церкви надійшов відзив у якому відповідач вказує, що позивач невірно обрав спосіб захисту порушених прав та звернувся у суд із пропуском строку позовної давності. Крім того, вказав що в матеріалах справи відсутні докази, на підтвердження того, що спірна земельна ділянка перебувала у постійному користуванні філії «Карпатський лісовий офіс» ДП «Ліси України», оскільки Позивачем до Суду не було надано документів, якими було б установлено межі та розміри земельних ділянок лісового фонду, які передавалися у постійне користування, не містять затверджених у встановленому порядку планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування. В свою чергу, наявні в матеріалах справи фотознімки карти-схеми викопіровки з планшету, не дають можливості чітко та достовірно визначити чи є спірна земельна ділянка землями лісогосподарського призначення і чи знаходилась вона коли-небудь в користуванні філії «Карпатський лісовий офіс» ДП «Ліси України».
31.03.2026 від Івано-Франківської міської ради надійшли додаткові пояснення у справі, у яких відповідач з посиланням на те, що ним  було додано клопотання про долучення доказів, зокрема, акту обстеження земельної ділянки та технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та державного акту на право користування земельною ділянкою, який виданий Івано-Франківській обласній держплемстанціїї вважає, що земельна ділянка (кадастровий номер 2610190501:10:001:0050), яка розташована в урочищі «Гора» с. Вовчинець і яка належить на праві власності Івано-Франківській міській раді (право постійного користування зареєстроване за Івано-Франківським Архієпархіальним Управлінням Української Греко-Католицької Церкви) від 1968 року була частиною землекористування Івано-Франківської обласної держплемстанції згідно державного акта на право користування земельною ділянкою, право постійного землекористування якого не припинялося та є чинним. Крім того, зазначає, що позов заявлено прокуратурою в інтересах Івано-Франківської обласної державної адмінстрації, в той час як земельна ділянка розташована у межах населеного пункту с. Вовчинець, то саме Івано-Франківська районна (військова) державна адміністрація наділена повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками лісогосподарського призначення, зокрема, щодо надання у постійне користування для ведення лісового господарства земельних лісових ділянок. Відтак, вказане є підставою для відмови у позові.
01.04.2026 суд оголосив перерву в підготовчому засіданні до 14.04.2026; постановив виправити описку, допущену в ухвалі від 28.01.2026, ухвалі від 24.02.2026, ухвалі від 17.03.2026 у справі №909/86/26, вказавши по тексту як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» (вул. Шота Руставелі, 9А, м. Київ, 01601, код ЄДРПОУ 44768034) в особі Філії «Карпатський лісовий офіс» (вул. Собранецька, 156, м. Ужгород, Закарпатська обл., Україна, 88017, код ЄДРПОУ 45554542) (ухвала від 01.04.2026).
03.04.2026 від Окружної прокуратури міста Івано-Франківська надійшла заява у якій позивач надає пояснення щодо обраного способу захисту, щодо строків позовної давності та підстав представництва прокурором. Крім того, прокурор зазначив, що спірна земельна ділянка сформована за рахунок земель лісового фонду з категорією - «сіножаті». При порівнянні таксаційного опису 2009 року нелісові землі категорії сіножаті становили 2,4 га, а згідно технічної документації ТОВ «Про ЗЕМ» 2021-2022 років площа сіножатих становить 1,8474 га. Таким чином різниця у площі саме цієї категорії земель становить близько 0,55 га, що практично дорівнює площі спірної ділянки, та беззаперечно доводить, що спірна ділянка з кадастровим номером 2610190501:10:001:0050 сформована за рахунок земель лісогосподарського призначення та входить до кварталу 2 виділу 5 Дністровського лісництва ДП «Івано-Франківське лісове господарство». Прокурор вказує, що незначні розбіжності у площах земельних ділянок між матеріалами лісовпорядкування різних років зумовлені застосуванням різних методик визначення площі та мають допустимий технічний характер та тільки підтверджують факт входження сформованої та зареєстрованої земельної ділянки комунальної власності площею 0,5 га до складу земель Дністровського лісництва.
14.04.2026 від Окружної прокуратури міста Івано-Франківська надійшла заява у якій прокурор наголошує що земельна ділянка з кадастровим номером 2610190501:10:001:0094, на яку накладається спірна земельна ділянка з кадастровим номером 2610190501:10:001:0050, перебуває у власності Івано-Франківської обласної державної адміністрації,  що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження щодо нерухомого майна від 13.04.2026, просить долучити таку інформацію до матеріалів справи.
Прокурор зазначає, що рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської обласної ради народних депутатів від 16.03.1982 № 96 "Про зміни в адміністративно-територіальному устрою міст Івано-Франківська та Тисменицького району" вирішено, серед іншого, підпорядкувати Вовчинецьку сільську раду народних депутатів Тисменицького району Івано-Франківській міській раді народних депутатів. Згідно з пунктом 4 рішення виконавчого комітету Івано-Франківської обласної ради народних депутатів від 21.11.1989 № 190, ураховуючи адміністративне підпорядкування сіл Вовчинець, Угорники, Микитинці, Хриплин, Крихівці ІваноФранківській міській раді народних депутатів і те, що значна частина земель землекористувачів Тисменицького району передана під розміщення підприємств, організацій і установ міста, зобов`язано Івано-Франківський міськвиконком і Тисменицький райвиконком внести зміни в земельно-облікові документи, включивши в межі м. Івано-Франківська 3413,1 га земель згідно з додатком № 4.
Разом із тим, постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 28.11.2023 у справі № 344/2001/15-а за позовом ГК "Соколи" до Івано-Франківської міської ради, третя особа - Вовчинецька сільрада, визнано протиправним і скасовано рішення Івано-Франківської міської ради від 08.08.2013 № 1191-37 "Про погодження меж між м. Івано-Франківськ та с. Вовчинець", яким було погоджено межу між м. Івано-Франківськ та с. Вовчинець згідно з проєктом землеустрою щодо встановлення межі с. Вовчинець Вовчинецької сільради, виготовленого ДП "Івано-Франківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою".
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду 04 березня 2025 року у справі № 909/68/24 виснував, що здійснюючи апеляційне провадження, суд апеляційної інстанції урахував наведені положення законодавства, дослідив обставини справи та наявні у ній докази, у тому числі рішення виконавчого комітету Івано-Франківської обласної ради народних депутатів від 16.03.1982 № 96, рішення виконавчого комітету Тисменицької районної ради народних депутатів Івано-Франківської області від 14.12.1983 № 340, рішення виконавчого комітету Івано-Франківської обласної ради народних депутатів від 21.11.1989 № 190 (з урахуванням додатку № 4), та установив, що юридичний статус спірної земельної ділянки закріплено останнім вказаним рішенням, яке не втратило чинності. При цьому суд апеляційної інстанції констатував, що встановлені адміністративними судами згідно з рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.07.2018 і постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.09.2018 у справі № 809/563/15 (за позовом ГК "Соколи" до Івано-Франківської обласної ради, треті особи: Вовчинецька сільрада, Івано-Франківська міська рада про визнання нечинним рішення відповідача від 05.12.2014 № 1499-33/2014 "Про встановлення межі населеного пункту с. Вовчинець Вовчинецької сільської ради Івано-Франківської міської ради") обставини свідчать про порушення облрадою встановленого законом порядку встановлення та зміни меж адміністративних одиниць, у наведеному випадку мала місце зміна меж с. Вовчинець згідно з рішенням від 05.12.2014 № 1499-33/2014 з одночасною зміною межі м. Івано-Франківськ. Вказані судові рішення були залишені без змін постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 24.11.2020 у справі № 809/563/15. Тобто у справі № 809/563/15, рішення у якій набрало законної сили, суди встановили, що земельна ділянка, про витребування якої у справі, що розглядалася, Івано-Франківською міською радою заявлено позов, знаходиться на території м. ІваноФранківська. Наведені встановлені фактичні обставини (щодо місцезнаходження спірної земельної ділянки на території м. Івано-Франківська), як зазначив апеляційний господарський суд, підтверджуються також висновком Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 28.11.2023 у справі № 344/2001/15-а за позовом ГК "Соколи" до Івано-Франківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Вовчинецька сільрада, про визнання протиправним і скасування рішення ІваноФранківської міської ради від 08.08.2013 № 1191-37 "Про погодження межі між м. Івано-Франківськ та с. Вовчинець" (вказане рішення органу місцевого самоврядування за цією постановою Верховного Суду у адміністративній справі було визнано протиправним і скасовано).
У судовому засіданні 14.04.2026 суд оголосив перерву до 21.04.2026.
16.04.2026 Івано-Франківська міська рада подала клопотання у якому заперечувала щодо долучення витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, а також Єдиного реєстру заборон відчуження щодо нерухомого майна, поданого прокуратурою.
Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 21.04.2026 суд постановив, закрити підготовче провадження у справі та призначити справу до судового розгляду по суті на 19.05.2026. 
У судовому засіданні по суті суд оголошував перерви до 26.05.2026, 04.06.2026, 16.06.2026 та 18.06.2026.
Представник прокуратури в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити з підстав, що наведені у позовній заяві та відповіді на відзив.
Представник позивача у судовому засіданні зазначив, що Івано-Франківська обласна державна (військова) адміністрація не уповноважена розпоряджатися землями державної власності, що перебувають в постійному користуванні ДСГП «Ліси України», які розташовані в межах населеного пункту - села.
Представник відповідача Івано-Франківської міської ради у судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, у задоволенні позову просив відмовити з підстав, що наведені у відзиві на позовну заяву, додаткових поясненнях. Представник відповідача також просив залишити позов без розгляду, застосувати позовну давність у даній справі.
Представники відповідача Івано-Франківського архієпального управління Української Греко-Католицької церкви та третіх осіб у судове засідання не з"явились. Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Фактичні обставини.
0.11.1968 виконавчим комітетом Івано-Франківської районної Ради депутатів трудящих на право користування землею Івано-Франківській держплемстанціїї Івано-Франківського району Івано-Франківської області УРСР видано державний акт на право користування землею с. Вовчинець, урочище «Гора». Це землекористування записано в державну книгу реєстрації землекористування за №000612 1 листопада 1968 року.
Згідно з державного акту на право користування землею Івано-Франківській обласній держплемстанції відведено в постійне користування 211,0 га, з них - 197,2 га - орних земель, 3,1 га - сіножатей, 0,6 га - пасовищ та 10,1 га інших угідь.
Відповідно до Розпорядження Івано-Франківської обласної державної адміністрації від 07.02.1996 № 85 «Про надання в постійне користування земель лісового фонду» надано в постійне користування для ведення лісового господарства державним лісогосподарським підприємствам із земель запасу, які були в тимчасовому користуванні інших землекористувачів, земельні ділянки лісового фонду за межами населених пунктів згідно з додатком № 1.
У додатку № 1 до Розпорядження обласної державної адміністрації № 85 від 07.02.1996 Івано-Франківському ДЛГ передано 22232 га земель, у тому числі 320 га земель на території Івано-Франківської міської ради.
Після передачі у постійне користування земель лісового фонду розроблено Проект організації та розвитку лісового господаства Івано-Франківського держлісгоспу Івано-Франківського обласного управління лісового господарства.
У відповідності з проектом Івано-Франківський держлісгосп Івано-Франківського управління лісового господарства утворено в 1995 році на базі Тлумацького, Тисменицького, Клубівецького, Жовтневого, Івано-Франківського та Галицького лісництв колишнього Івано-Франківського лісокомбінату, площа Дністровського лісництва в межах міста Івано-Франківська становить 20 га.
Протоколом першої лісовпорядної наради по впорядкуванню в 1996 році земель лісового фонду держлсгоспів Івано-Франківського обласного управління лісового господарства від 30.04.1996 проведено розподіл територій держлізгоспів на квартали в межах лісництв.
Пунктом 3.7 протоколу передбачено, що не допускається необгрунтоване зменшення площі угідь/ріллі, сіножатей, пасовищ, а також переведення лісових земель у нелісові і навпаки. Передбачалося також вжити заходів щодо підвищення продуктивності ріллі і сіножатей.
Як вбачається із інформації про сформовані по лісництвах квартали, на території Вовчинецької сільської ради в межах Дністровського лісництва наявні 2 квартали площею 20 га.
Відповідно до проекту організації та розвитку лісового господарства 2009 року ДП «Івано-Франківське лісове господарство» розташоване на території Тисменицького, Тлумацького, Надвірнянського адміністративних районів та на території адміністративно підпорядкованій м. Івано-Франківськ, загальна площа Дністровського лісництва на території м. Івано-Франківськ становить 20 га, що входять до Вовчинецької сільської ради.
Згідно з протоколом другої лісопорядної наради від 09.07.2010 з розгляду основних положень проєкту організації та розвитку лісового господарства ДП «Івано-Франківське ЛГ» щодо поділу територій ДП «Івано-Франківське ЛГ» на лісництва, їхні назви, площу по адміністративних районах і її зміни за ревізійний період, площа земель Дністровського лісництва на території м. Івано-Франківська становить 20 га.
Згідно з таксаційним описом Дністровського лісництва ДП «Івано-Франківське лісове господарство» 2009 року у кварталі 2 виділ 9 Дністровського лісництва наявні лісові та нелісові землі, скельові оголення, кам`яні розсипи, просіка, грунтова дорога, сіножаті площею 2,4 га.
Відповідно до акту щодо площі лісгоспу по м. Івано-Франківську, станом на 01.01.2010 площа лісгоспу на території Вовчинецької сільської ради становить 20 га.
У 2022 - 2023 роках на замовлення ДП «Івано-Франківське лісове господарство» інженери-землевпорядники ТОВ «ПРО ЗЕМ» виготовляли Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) ДП «Івано-Франківське лісове господарство» для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг, зокрема в межах с. Вовчинець (далі - Технічна документація). В завданні на проектування щодо земель державної форми власності лісогосподарського призначення (землі Дністровського лісництва), що перебувають у постійному користуванні ДП «Івано-Франківський лісгосп» відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування та розташовані на території Івано-Франківського району (раніше Тисменицький району та Івано-Франківська міська рада) Івано-Франківської області вказана орієнтовна площа земельних ділянок 3223 га. В пояснювальній записці значиться, що земельна ділянка площею 19,9 га розташована в межах с. Вовчинець, Івано-Франківська міська територіальна громада, Івано-Франківський район, Івано-Франківська область (Дністровське лісництво), планшет 1, квартал 2 Планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування.
На території орієнтовною площею 0,5 га, що відображена на планшеті 1 квартал 2 виділ 9 в системі Державного земельного кадастру зареєстрована земельна ділянка комунальної власності з кадастровим номером 2610190501:10:001:0050 (урочище "Гора" с Вовчинець Івано-Франківський р-н, Івано-Франківська обл.) (лист ТОВ "Про ЗЕМ" №783-01/2026 від 20.01.2026).
29.06.2023 державним реєстратором Перегінської селищної ради Івано-Франківської області право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 2610190501:10:001:0094, площею 19,9 га зареєстровано за державою, орган державної влади - Івано-Франківська ОДА, право постійного користування зареєстровано за Державним спеціалізованим господарським підприємством "Ліси України", що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, а також Єдиного реєстру заборон відчуження щодо нерухомого майна 472455882 від 13.04.2026.
Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 26.05.2023 земельна ділянка з кадастровим номером 2610190501:10:001:0094, площею 19,9 га відноситься до категорії земель - землі лісогосподарського призначення; вид цільового призначення - 09.01 для ведення лісового господарства і пов"язаних з ним послуг.
Водночас, рішенням Вовчинецької сільської ради від 16.06.2016 вирішено вилучити за письмовою згодою в ПрАТ "Івано-Франківське племпідприємство" земельну ділянку площею 10 га, яка розташована у урочищі "Гора", що знаходилась у постійному користуванні товариства та зарахувати її в землі запасу сільської ради. Рішенням Вовчинецької сільської ради від 05.10.2017 вирішено вилучити за письмовою згодою в ПрАТ "Івано-Франківське племпідприємство" земельну ділянку орієнтовною площею 6,5 га та зарахувати її в землі запасу сільської ради.
Рішенням Вовчинецької сільської ради 20-тої сесії сільської ради 7-го демократичного скликання №20-7/2019 від 14.05.2019 з метою задоволення релігійних потреб вірних греко-католицької церкви виділено земельну ділянку орієнтованою площею 0,5 га в урочищі «Гора» в с. Вовчинець згідно Генерального плану села; надано дозвіл Івано-Франківському Архієпархіальному Управлінню Української Греко-Католицької Церкви на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,50 га для будівництва та обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності в с. Вовчинець в урочищі «Гора».
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,50 га в с. Вовчинець в урочищі «Гора» для будівництва та обслуговування будівель, громадських та релігійних організацій виготовлений ТОВ "Науково-виробниче підприємство "ГІС".
На підставі акту прийому-передачі межових знаків на зберігання між спеціалістом ТОВ НПВ «ГІС» та керівником Івано-Франківського архієпального Управління Української Греко-Католицької церкви за участі сільського голови с. Вовчинець та землепорядника сільської ради, межі земельної ділянки з кадастровим номером 261019501:10:001, в урочищі «Гора» село Вовчинець, Івано-Франківська міська рада Івано-Франківському Архієпальному управлінню УГКЦ для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій закріплені в натурі (на місцевості).
09.06.2020 Управлінням архітектури, дизайну та містобудування Івано-Франківської міської ради надано висновок, яким погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в урочищі «Гора», с. Вовчинець, Івано-Франківської міської ради Івано-Франківському Архієпархіальному Управлінню Української Греко-Католицької церкви.
23.06.2020 на підставі висновку про розгляд документації із землеустрою ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в урочищі «Гора», с. Вовчинець, Івано-Франківської міської ради Івано-Франківському Архієпархіальному Управлінню Української Греко-Католицької церкви. Категорія земель - землі житлової та громадської забудови, цільове призначення земель - «для будівництва та обслуговування будівель громадських та культурних організацій» (03.04), на момент складання документації із землеустрою - «землі запасу» (16.00).
Рішенням Вовчинецької сільської ради від 18.08.2020 затверджено проект землеустрою земельної ділянки з кадастровим номером 2610190501:10:001:0050, площею 0,5 га, для будівництва і обслуговування будівель громадських та релігійних організацій, яка розташована в с. Вовчинець в урочищі «Гора», та передано у постійне користування Івано-Франківському Архієпальному управлінню УГКЦ.
Відповідно до інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права від 01.01.2026 земельна ділянка з кадастровим номером 2610190501:10:001:0050, площею 0,5 га розташована в: Івано-Франківська область, село Вовчинець, урочище "Гора".
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.11.2025 на земельну ділянку 15.09.2020 зареєстровано право власності за Вовчинецькою сільською радою Івано-Франківської міської ради, право постійного користування на земельну ділянку з кадастровим номером 2610190501:10:001:0050 зареєстровано за Івано-Франківським архієпальним Управлінням Української Греко-Католицької церкви.
Поземельну книгу на земельну ділянку з кадастровим номером 2610190501:10:001:0050 відкрито 06.07.2020.
Згідно з Постановою ВРУ «Про утворення та ліквідацію районів» від 12.06.2020 № 714-р утворено Івано-Франківську територіальну громаду, до складу якої увійшла Вовчинецька територіальна громада із центром у м. Івано-Франківську. У відповідності до рішення Івано-Франківської міської ради від 11.12.2020 № 312-2 «Про реорганізацію сільських рад шляхом приєднання до Івано-Франківської міської ради» було реорганізовано Вовчинецьку сільську раду Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області (ЄДРПОУ 04356194) шляхом приєднання до Івано-Франківської міської ради (ЄДРПОУ 33644700).
Івано-Франківське ДЛГ згідно з наказом Державного комітету лісового господарства України від 03.04.2006 № 85 перейменовано в Державне підприємство "Івано-Франківське лісове господарство".
ДП "Івано-Франківське лісове господарство" було припинено шляхом приєднання до ДСГП "Ліси України" (наказ Державного агентства лісових ресурсів України від 28.10.2022 №909), в якому утворили філію "Івано-Франківське лісове господарство" (наказ ДСГП "Ліси України" від 26.12.2022 № 117). За цією філією закріпили майно, права та обов`язки, які передані за передавальним актом, затвердженим наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 12.01.2023 №114 (наказ ДСГП "Ліси України" від 12.01.2023 № 287). На виконання, зокрема п. 7 наказу ДСГП "Ліси України" від 18.10.2024 № 1867 "Про припинення філії "Івано-Франківське лісове господарство" ДСГП "Ліси України наказом ДП "Ліси України" від 01.01.2025 Про організацію території земель ДСГП "Ліси України" затверджено організацію території земель філії "Карпатський лісовий офіс" ДСГП "Ліси України", що передані до ДСГП "Ліси України" від ДП "Івано-Франківське лісове господарство" передавальним актом від 10.01.2023, затвердженим наказом Державного агенства лісових ресуртсів України від 12.01.2023 № 114.
25.02.2026 заступником начальника відділу контролю земельних відносин Івано-Франківської міської ради проведено обстеження земельної ділянки з кадастровим номером 2610190501:10:001:0050 та встановлено: земельна ділянка вільна від забудови; правокористувачем ділянки є Івано-Франківське архієпальне управління УГКЦ; проект землеустрою щодо відведення ділянки погоджено з органами державної влади: наявний висновок Управління архітектури, дизайну та містобудівної діяльності Івано-Франківської міської ради від 09.06.2020, наявний висновок про розгляд документації із землеустрою ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області від 23.06.2020, складовою частиною довідки з містобудівного кадастру є фрагмент схеми генплану с. Вовчинець, затвердженого рішенням Вовчинецької міської ради від 30.06.2011 зі змінами від 26.06.2018. Земельна ділянка знаходиться в с. Вовчинець. Візуально встановлено, що частина земельної ділянки поросла чагарниками та поодинокими деревами.
Відповідно до листа Філії «Івано-Франківське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» від 23.07.2024 при проведенні робіт із встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 2610190501:10:001:0050 накладається на землі лісового фонду філії "Івано-Франківське лісове господарство" ДП "Ліси України", а саме квартал 2 виділ 9. Листом від 11.12.2025 у відповідь на лист окружної прокуратури від 25.11.2025 філія "Карпатський лісовий офіс" поінформувала прокуратуру, що земельна ділянка з кадастровим номером 2610190501:10:001:0050 з цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності», яка розташована в урочищі «Гора» с. Вовчинець Івано-Франківської міської ради накладається на землі лісового фонду, який закріплено за Івано-Франківським надлісництвом філії «Карпатський лісовий офіс» ДП «Ліси України», а саме квартал 2 виділ 9 Дністровського лісництва. Підприємство не погоджувало відведення (вилучення) у власність зазначеної земельної ділянки. Також підприємство не має виготовлених правовстановлюючих документів на зазначену ділянку, оскільки відповідно до планово-картографічних матеріалів даного лісництва, в даному кварталі зареєстрована земельна ділянка комунальної власності з кадастровим номером 261019501:10:001:0050, що призвело до накладання на землі лісогосподарського призначення.
У ході досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12024091010002252 24.12.2025 проведено огляд місця події, у ході огляду на земельній ділянці з кадастровим номером 2610190501:10:001:0050 за участі спеціаліста - сертифікованого інженера-землевпорядника Семака І.М. проведено виніс по координатах поворотних точок земельної ділянки. Під час огляду встановлено, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах с. Вовчинець. 
У пояснювальній записці сертифікованим інженером геодезистом І.Семаком зазначено, що земельна ділянка з кадастровим номером 2610190501:10:001:0050 знаходиться в межах кварталу 9/2.4. Земельна ділянка з кадастровим номером 2610190501:10:001:0094 оточує земельну ділянку з кадастровим номером 2610190501:10:001:0050. На місцевості відсутні будь-які тверді контури, границі земельної ділянки з кадастровим номером 2610190501:10:001:0050 що говорить про те, що угіддя цієї ділянки аналогічне угіддю земельної ділянки з кадастровим номером 2610190501:10:001:0094, тобто це лісові насадження.
Постановами від 23.10.2024 та від 10.11.2025 Окружна прокуратура міста Івано-Франківська надала дозвіл прокурорам Окружної прокуратури на розголошення відомостей досудового розслідування у кримінальному провадженні 12024091010002252 від 22.08.2024.
Викопіювання з Публічної кадастрової карти України та карти "Самозаліснені території України" по Івано-Франківській міській раді (фактична накладка земель комунальної власності сільськогосподарського призначення на землі лісового фонду державної власності).
Відповідно до листа Кабінету міністрів України № 7358-25 від 12.12.2025 Кабінетом міністрів України рішень про погодження зміни цільового призначення, відведення, вилучення, припинення права постійного користування ДП "Івано-Франківське лісове господарство", передачу у комунальну власність або у приватну власність земельної ділянки не приймалося. 
Згідно з листом Івано-Франківської ОДА № 7141-24 від 07.10.2024 Івано-Франківська ОДА не надавала погодження на вилучення у державного лісогосподарського підприємства земельної ділянки.
За дорученням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Департамент містобудування та архітектури Івано-Франківської міської ради повідомив, що на момент затвердження генерального плану с. Вовчинець від 30.06.2011 функціональне призначення території згідно генерального плану с. Вовчинець де розміщена спірна ділянка, було території громадських закладів та долучив викопіювання з генерального плану с. Вовчинець на вищевказані дати (лист №11.1-07/63 від 10.02.2026).
Рішенням від 30.06.2011 Вовчинецька сільська рада затвердила генеральний план с. Вовчинець. Рішеннями від 26.12.2013 та 26.06.2018 Вовчинецька сільська рада затвердила зміни до генерального плану с. Вовчинець.
Враховуючи факт перебування у власності Івано-Франківської обласної державної адміністрації та постійному користуванні ДП «Ліси України» земельної ділянки площею 0,5 га, прокуратурою заявлено позовну вимогу про витребування на користь держави в особі Івано-Франківської обласної державної адміністрації з незаконного володіння Івано-Франківської міської ради вказаної земельної ділянки та усунення перешкод власнику - державі в особі Івано-Франківської обласної державної адміністрації у користуванні земельною ділянкою шляхом скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права постійного користування земельною ділянкою Івано-Франківським архієпальним управлінням УГКЦ.
Щодо представництва прокурором інтересів держави суді. Встановлення належного позивача.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Положення п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України «Про прокуратуру».
Відповідно до ч. 4 ст. 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст. 174 цього Кодексу.
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абз. 1 і 2 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»).
Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абз. 1-3 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»).
Системне тлумачення положень ч. 3-5 ст. 53 ГПК України і ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді згідно із ч. 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України має наслідком застосування положень, передбачених ст. 174 цього Кодексу, про залишення позовної заяви без руху для усунення її недоліків і повернення в разі, якщо відповідно до ухвали суду у встановлений строк ці недоліки не усунуті.
Якщо ж суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. І в таких справах виникають підстави для застосування положень п. 2 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України (залишення позову без розгляду). Зазначені правові висновки Великої Палати Верховного Суду викладені в постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.
Проте процедура, передбачена абз. 3 і 4 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту.
Тобто залишення позову прокурора без розгляду після відкриття провадження у справі стосується виключно випадків, коли прокурор правильно визначив орган, уповноважений на захист інтересів держави у спірних правовідносинах в обраний прокурором спосіб, проте не підтвердив наявності підстав для представництва інтересів держави в особі цього органу в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».
Верховний Суд у постановах від 25.04.18р. у справі № 806/1000/17, від 20.09.18р. у справі № 924/1237/17 виснував, що здійснення захисту неналежним чином проявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
Захищати інтереси держави повинні, насамперед, відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
Таким чином, як невиконання, так й неналежне виконання своїх обов`язків щодо захисту інтересів держави уповноваженим суб`єктом є рівнозначними підставами для здійснення такого захисту прокурором (див., зокрема постанову Верховного Суду від 12.11.2024 у справі № 916/1329/24).
Згідно висновку, наведеного у п. 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Верховний Суд у постанові від 20.04.2023 у справі № 922/5002/21 звернув увагу на те, що «критерій розумності», який наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, має визначатися судом з урахуванням великого кола чинників. До таких чинників відноситься, зокрема, але не виключно, обізнаність позивача про наявність правопорушення або про можливе порушення інтересів держави та вжиті ним заходи з моменту виникнення такої обізнаності, спрямовані на захист інтересів держави. Схожі за змістом висновки сформовані у постановах Верховного Суду від 07.04.21р. у справі № 913/124/10, від 08.04.21р. у справі № 925/11/19.
У постанові від 04.07.23р. у справі № 922/1394/21 Верховний Суд виснував, що у випадку якщо за обставинами справи вбачається, що відповідному органу було відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, (у тому числі до моменту отримання інформації від прокурора) про таке порушення, але такий орган не здійснював та/або не здійснює захист порушених інтересів, то, у такому випадку вимога про надання відповідному органу «розумного строку» для самостійного реагування на порушення і, як наслідок, залишення позову прокурора без розгляду з цих підстав є проявом правового пуризму та надмірного формалізму, який порушує право на справедливий розгляд справи (див. також постанови Верховного Суду від 26.05.21р. у справі № 926/14/19, від 14.07.21р. у справі № 911/3211/19).
Суд звертає увагу на те, що Окружною прокуратурою міста Івано-Франківська направлено запити до Івано-Франківської обласної державної адміністрації з приводу надання останньою згоди на вилучення спірної земельної ділянки та поінформовано останню про вжиття заходів представницького характеру відповідно до ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».
Івано-Франківська обласна державна адміністрація у своїй відповіді від 07.10.2024 зазначила, що адміністрацією не приймалось рішення про вилучення або припинення права постійного користування, а також щодо зміни цільового призначення спірної земельної ділянки. Окрім того, Івано-Франківська обласна державна адміністрація готова взаємодіяти з прокуратурою задля вирішення проблемного питання та зазначила, що у зв`язку із обмеженим фінансування судового збору не заперечує щодо звернення прокуратури до суду з відповідним позовом.
Листом від 26.12.2025 Окружна прокуратура міста Івано-Франківська повторно повідомили Івано-Франківську обласну державну адміністрацію про вжиття заходів представницького характеру. 
Під час судового розгляду, представник Івано-Франківської ОДА зазначив, що прокурор звертаючись до суду з позовом невірно визначив позивача, так як Івано-Франківська ОДА не уповноважена розпоряджатися землями державної власності, які розташовані в межах населеного пункту-села. Свої заперечення виклав у додаткових поясненнях від 17.03.2027.
Суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення.
Нормами Господарського процесуального кодексу України не передбачено можливості заміни позивача чи залучення особи як співпозивача.
Якщо позов пред`явила особа, якій не належить право вимоги, суд повинен відкрити провадження, встановити дійсні обставини і, переконавшись у тому, що вимоги пред`явлено неналежним позивачем, відмовити йому у задоволенні позову.
У п.114 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021р. у справі №761/45721/16-ц (провадження № 14-122цс20) зазначено: «Велика Палата Верховного Суду погоджується з позивачкою в тому, що кожна особа, чиї права чи інтереси було порушено, має право звернення до суду для їх захисту. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити».
А тому, встановлення судом обставини звернення прокурора в інтересах неналежного позивача, тобто особи, яка не уповноважена на виконання функцій держави у спірних правовідносинах, має процесуальним наслідком відмову в задоволенні відповідного позову.
Спірна земельна ділянка з кадастровим номером 2610190501:10:001:0050 площею 0,5 га розташована у селі Вовчинець, що підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами та не заперечується сторонами.
Частиною 1 статті 13 та частиною 1 статті 14 Конституції України визначено, що земля, її надра, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави.
Згідно зі статтями 21, 28 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», статті 17 Земельного кодексу України обласна державна адміністрація розпоряджається землями державної власності відповідно до закону.
Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом (частина 2 статті 84 Земельного кодексу України).
Статтею 122 Земельного кодексу України визначено повноваження органів виконавчої влади щодо передачі земельних ділянок державної власності у власність або у користування в залежності від їх місця розташування та потреб надання.
Зокрема, районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) ведення водного господарства; б) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; в) індивідуального дачного будівництва (частина третя).
Обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб (частина п`ята).
Зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до Земельного кодексу України (стаття 57 Лісового кодексу України).
Враховуючи вказане, станом на сьогодні, Івано-Франківська обласна державна адміністрація не уповноважена розпоряджатися землями державної власності, що перебувають в постійному користуванні ДСГП «Ліси України», і які розташовані в межах населеного пункту - села.
Якщо позов пред`явила особа, якій не належить право вимоги, суд повинен відкрити провадження, встановити дійсні обставини і, переконавшись у тому, що вимоги пред`явлено неналежним позивачем, відмовити йому у задоволенні позову. Це є самостійною підставою для відмови в позові. Вказані правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07.07.20р. у справі № 910/10647/18, від 08.10.19р. у справі № 916/2084/17.
Встановивши обставини звернення з позовом неналежного позивача, суд повинен відмовити в задоволенні такого позову, не розглядаючи його по суті позовних вимог, оскільки у випадку наступного звернення до суду належного позивача можуть бути встановлені певні фактичні обставини у первісно поданому позові без участі належної сторони спору (правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 17.04.18р. у справі № 910/3433/17).
Водночас Верховний Суд зазначає, що встановивши те, що оспорюваний правочин або інші правовідносини не порушують прав і законних інтересів позивача, суд не повинен вдаватися до перевірки ефективності обраного позивачем способу захисту та правової оцінки по суті спору, встановлення обставин наявності/відсутності ідентифікуючих ознак, оскільки вказане є самостійною, достатньою підставою для відмови в позові (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19, від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17).
Враховуючи вищевикладені приписи чинного законодавства та ту обставину, що Івано-Франківська обласна державна адміністрація не уповноважена розпоряджатися землями державної власності, які розташовані в межах населеного пункту - села Вовчинець, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v. UKRAINE) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.18 Верховного Суду по справі №910/13407/17.
Враховуючи що в задоволенні позову судом відмовлено, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на прокуратуру.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 73-79, 86, 91, 129, 185, 232, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, господарський суд
ухвалив:
у задоволенні позову відмовити повністю.
Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку у відповідності до глави 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.
Повне рішення складено 23.06.2026 

Суддя У.І.Гула