Справа № 606/2413/24 

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2026 року м. Теребовля
Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі: 
головуючого судді ОСОБА_1 
секретаря ОСОБА_2 
за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Теребовля кримінальне провадження №120242211080000230 від 04.10.2024 про обвинувачення 
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сороцьке Теребовлянського району Тернопільської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрований та проживає АДРЕСА_1 , раніше не судимого
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України,
ВСТАНОВИВ:
04 жовтня 2024 року близько 09 години 00 хвилин водій ОСОБА_4 всупереч вимог підпункту «а» пункту 2.9 Правил дорожнього України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 зі змінами та доповненнями, відповідно до яких «водієві забороняється: керувати транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, керував технічно справним автомобілем марки «Honda» моделі «Аccord» р.н. НОМЕР_1 , рухався проїзною частиною дороги регульованого перехрестя вулиці Князя Василька та Шевченка міста Теребовля в напрямку до міста Чортків, наближаючись до регульованого пішохідного переходу, який знаходиться на перехресті вказаних вулиць.
В цей час, проїзну частину дороги улиці Князя Василька в межах регульованого пішохідного переходу зліва направо відносно напрямку руху автомобіля марки «Honda» моделі «Аccord» р.н. НОМЕР_1 , переходила пішохід ОСОБА_6 . Під час руху, ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не був достатньо уважним, належно не стежив за дорожньою обстановкою, умовами та відповідно не реагував на їх зміну, не обрав безпечної та дозволеної на даній ділянці автодороги швидкості руху, чим порушив вимоги пунктів 1,5 ч.1, 1.10 ( в частині визначення понять: «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка» і виконання їх вимог), 2.3 (б.д.) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 зі змінами та доповненнями, які зобов`язували його своїми діями не створювати загрозу безпеці дорожнього руху, небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків та в порушення п. 16.2 ПДР, згідно з якого водій на регульованих та нерегульованих перехрестях, повертаючи праворуч або ліворуч повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, при цьому водій ОСОБА_4 не зменшив швидкості руху, не зупинився, не надав дорогу та продовжуючи рух вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_6 .
Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 спричинено закриту травму правої половини грудної клітки у виді переломів першого і другого ребер, які у своєму клінічному перебігу продовжуються тривалим (більше 21 день) розладом здоров`я і за цією ознакою належить до середньої тяжкості.
Порушення водієм автомобіля марки «Honda» моделі «Аccord» р.н. НОМЕР_1 вимог п.п. 2.3 «б», 2.9 «а», 16.2 Правил дорожнього уху, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 зі змінами та доповненнями перебуває в прямому причинному звязку із настанням дорожньо-трансопртної пригоди та спричиненням тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_6 .
Своїми діями, які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 286-1 КК України.
Під час судового розгляду кримінального провадження 05 травня 2026 року між потерпілою ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 було укладено угоду про примирення відповідно до вимог статті 471 КПК України, згідно з якою вони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за частиною 1 статті 286-1 КК України, істотних для цього кримінального провадження обставин, також сторони обумовили можливість призначення покарання відповідно до статті 69 КК України та можливість переходу до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції частини 1 статті 286-1 КК України, у виді штрафу у виді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто у сумі 51000 гривень, з позбавлення права керування транспортними засобами на строк три роки.
У судовому засіданні обвинувачений та його захисник просили суд затвердити угоду про примирення та призначити ОСОБА_4 узгоджену міру покарання, також обвинувачений зазначив про визнання провини у скоєному злочину, щире каяття, просили взяти до уваги посткримінальну поведінку обвинуваченого, який відшкодував потерпілій всю шкоду, відсутність претензій морального та матеріального характеру з боку потерпілої, також просили взяти до уваги добровільне перерахування коштів в розмірі 50 000 грн. на потреби Збройних Сил України. 
Потерпіла у судовому засіданні також просили суд затвердити угоду про примирення та призначити обвинуваченому узгоджену міру покарання. Потерпіла підтвердила, що угода про примирення була укладена за її ініціативою, також зазначила про те, що у неї відсутні претензії до обвинуваченого, оскільки під час судового провадження він відшкодував їй у повному обсязі матеріальну та моральну шкоду.
Прокурор щодо затвердження угоди про примирення заперечував, посилаючись на те, що узгоджене сторонами угоди покарання у виді штрафу, враховує лише приватний інтерес потерпілої на відшкодування заподіяної їй шкоди, не відповідає інтересам суспільства. При цьому, прокурор не навів обставин, передбачених статтею 469 КПК України, які унеможливлюють укладення угоди про примирення у цьому кримінальному провадженні.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення, суд виходить з такого.
Згідно з частиною 3 статті 474 КПК України якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.
Пунктом 1 частини 1 статті 468 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним.
Відповідно до частини 3 статті 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Судом встановлено, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , є нетяжким злочином, міра та механізм призначення покарання, погоджені сторонами угоди, відповідають вимогам й загальним засадам призначення покарання.
Також судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені пунктом 1 частини 5 статті 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені пунктом 1 частини 1 статті 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом. Потерпіла також розуміє наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені пунктом 2 частини 1 статті 473 КПК України.
Суд переконався, що укладення угоди є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.
Відповідно до частини 1 статті 475 Кримінального процесуального кодексу України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Згідно вимог статті 65 КК України при призначенні покарання судом повинні враховуватись ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлено.
Враховуючи те, що обвинувачений раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, а також наявність двох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд вважає за можливе призначити узгоджене умовами угоди покарання із застосуванням частини 1 статті 69 КК України, з переходом до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції частини 1 статті 286-1 КК України, у виді штрафу в розмірі 3000 неоподатковуваних доходів громадян, що становить 51000 гривень, та призначення додаткового покарання, значеного в санкції частини 1 статті 286-1 КК України, у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк три роки .
З огляду на зазначене, суд вважає, що умови угоди не порушують жодних прав, свобод чи інтересів сторін, інших осіб та суспільства, узгоджене сторонами покарання відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам справи, але й особі обвинуваченого, є обґрунтованим і буде відповідати цілям покарання, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Оцінюючи доводи прокурора, якими він обґрунтовував заперечення щодо затвердження угоди про примирення між обвинуваченим та потерпілими, суд враховує таке.
Як вказано у Постанові Верховного Суду від 30.04.2026 справа №284/1083/24, провадження № 51315км26, угода ж про примирення являє собою ключовий інструмент узгодження інтересів кримінально-правового конфлікту та забезпечення їх балансу, оскільки сторони шляхом компромісних і взаємовигідних рішень між собою адаптують правовий інститут примирення саме до конкретного випадку, чим фактично задовольняється як власні (приватні) інтереси, так і за результатом укладення угоди суспільний (публічний) інтерес.
При цьому публічний інтерес в такому випадку задовольняється шляхом притягнення винної особи до кримінальної відповідальності, призначення їй узгодженого, але ж покарання, та настання відповідних наслідків кримінально правового характеру (до прикладу настання судимості, призначення більш суворого покарання у разі вчинення нового кримінального правопорушення, або ж призначення покарання із застосуванням положень статей 70, 71 КК, тощо), які є відмінними від тих, які настають у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК.
Отже, виходячи із аналізу норм матеріального і процесуального права, реалізація інституту примирення між потерпілим та обвинуваченим має два шляхи його правової реалізації.
Перша - звільнення від кримінальної відповідальності та, як наслідок, закриття кримінального провадження, що обумовлює припинення кримінального переслідування особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, що очевидно є більш сприятливою умовою, ніж ухвалення вироку на підставі угоди про примирення з визначенням узгодженого покарання. Саме тому положення ст. 46 КК визначають більш широкий перелік вимог, аніж воля осіб та тяжкість кримінального правопорушення, наявність яких є необхідними для можливості звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі положень ст. 46 КК.
Друга - затвердження вироком суду угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим і призначення узгодженого сторонами покарання. У такому випадку окрім покарання, правовим важелем для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень законодавець передбачив також наслідки за невиконання узгодженого покарання, які закріплені у ст. 476 КПК.
З огляду на зазначене, колегія суддів погодилась з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що вирок суду на підставі укладеної між потерпілою та обвинуваченим угоди про примирення не суперечить суспільним інтересам, яким забезпечено баланс інтересів сторін угоди, а також дотримано принципів публічності й диспозитивності.
Також у вказаній постанові Верховний Суд дійшов висновку, що узгоджене в угоді покарання із застосуванням ст. 69 КК України, яка у свою чергу не містить заборон щодо її застосування до осіб, які вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286-1 КК України відповідає закону.
З огляду на зазначене, суд вважає доводи прокурора про неможливість затвердження угоди про примирення у цьому кримінальному провадженні є безпідставними.
Процесуальні витрати слід стягнути з обвинуваченого у порядку, визначеному статтею 124 КПК України.
Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до положень статті 100 КПК України.
Керуючись статтями 373, 374, 469, 473-475 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про примирення, укладену 05 травня 2026 року між потерпілою ОСОБА_7 т та обвинуваченим ОСОБА_8 .
ОСОБА_4 6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 286-1 КК України, і призначити йому покарання із застосуванням частини 1 статті 69 КК України, у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто у сумі 51000 гривень, з позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 04.10.2024 справа № 606/2084/24 (1-кс/606/362/24) на автомобіль марки "HONDA ACCORD", д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 , жителю с. Сороцьке Тернопільського району Тернопільської області, та на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобіля марки "HONDA ACCORD", д.н.з. НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 .
Речові докази:
Автомобіль "HONDA ACCORD", д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 , жителю с.Сороцьке Тернопільського району Тернопільської області, та на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобіля марки "HONDA ACCORD", д.н.з. НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 після набраняґ вирокм законної сили повернути ОСОБА_4 ;
Відеозапис під назвою «сh07_20241004073000” який міститься на диску зберігати при матеріалах кримінального провадження.
Стягнути з ОСОБА_4 в користь держави витрати на проведення судової фототехнічної експертизи № СЕ -19/120-24/11480- ФП від 17.10.2024 в розмірі 7163,10 грн, судової інженерно - транспортної експертизи № СЕ -19/120-24/11483-ІТ від 19.11.2024 в розмірі 3183,60 грн., судової інженерно - транспортної експертизи № СЕ -19/120-24/11481-ІТ від 07.11.2024 в розмірі 3183,60 грн., судової інженерно - транспортної експертизи № СЕ -19/120-24/13476-ІТ від 28.11.2024 в розмірі 3183,60 грн. всього на суму 16713,90 грн. 
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок до Тернопільського апеляційного суду через Теребовлянський районний суд Тернопільської області може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Вирок може бути оскаржений: обвинуваченим виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначене покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами 5-7 статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;
потерпілою, її представником виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою статті 474 цього Кодексу;
прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 Кримінального процесуального Кодексу України угода не може бути укладена.
Суддя:  ОСОБА_1