Справа № 438/2070/25 
Провадження 2/438/181/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
(заочне)

09 червня 2026 року Бориславський міський суд Львівської області в складі:
головуючого судді - Слиша А.Т.,
за участю секретаря судового засідання Кекош Н.С.,
розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м. Бориславі в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в :

позивач Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11 серпня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 шляхом підписання позичальником за допомогою аналога ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора укладено договір про надання споживчого кредиту № 4872846, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» надало відповідачці грошові кошти в розмірі 20 000 грн. шляхом перерахування за реквізитами платіжної картки, наданої позичальником, строком на 30 днів. 29 листопада 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 29-11-102, відповідно умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором про надання споживчого кредиту № 4872846, укладеним між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 . В свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до позичальників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023, в тому числі за договором про надання споживчого кредиту № 4872846 від 11 серпня 2021 року. У зв`язку з невиконанням відповідачкою своїх зобов`язань за кредитним договором утворилась заборгованість у розмірі 150680.00 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а також понесені позивачем судові витрати.
Судом вжито усіх заходів для повідомлення відповідачки, однак, відповідачка в судові засідання не з`явилась, не скористалась процесуальним правом подачі відзиву чи заперечень на позовну заяву.
Ухвалою судді від 26 січня 2026 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, надавши заяву, де просить справу розглянути в його відсутності, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує.
Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена в передбаченому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила, заперечень з приводу поданого позову не надала.
У зв`язку із неявкою всіх учасників справи, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
Дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого висновку.
Як встановлено судом, що 11 серпня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №4872846, за умовами якого відповідачка отримала кредитні кошти у розмірі 20 000,00 гривень, строком на 30 днів із зобов`язанням повернути суму кредиту, а також сплатити комісію за надання кредитних коштів та проценти за користування кредитом на умовах та в строки/терміни, визначені договором.
Відповідно до п. 1.5.1, 1.5.2, 1.6 договору, комісія за надання кредиту 1400 грн., нараховується одноразово за ставкою 7.00 відсотків від суми кредиту. Проценти за користування кредитом 5280.00 грн., нараховуються за ставкою 0.88 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування таким. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Згідно п. 2.1. договору кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.
Кредитний договір укладено 11 серпня 2021 року в електронному вигляді та підписано такий електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.
Відповідно до ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За правилами частин 3,6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту)другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Статтею 12 цього Закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Статтею 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем ,він вважається укладеним у письмовій формі.
ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за договором про споживчий кредит №4872846 виконало належним чином, перерахувавши грошові кошти у розмірі 20 000 грн. відповідачу.
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №4872846 від 11.08.2021 року здійсненого ТОВ «Мілоан», заборгованості відповідача становить 86 680.00 грн, з яких: 20 000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 65280.00 грн. - заборгованість по процентах, 1 400 грн. - заборгованість за комісією.
29 листопада 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №29-11-102, за умовами якого, а також відповідно до реєстру боржників, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №4872846 на суму 86 680.00 грн, з яких: 20 000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 65280.00 грн. - заборгованість по процентах, 1 400 грн. - заборгованість за комісією.
10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за договором про споживчий кредит №4872846, укладеним між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , що також підтверджується реєстром боржників до договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023.
Відповідно до реєстру боржників від 10.01.2023 до договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» право вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором №4872846 від 11.08.2021 на суму заборгованості, що складає 86 680.00 грн, з яких: 20 000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 65280.00 грн. - заборгованість по процентах, 1 400 грн. - заборгованість за комісією.
З вказаного встановлено, що у зобов`язанні, що виникло за договором про споживчий кредит №4872846 від 11.08.2021, боржником за яким є відповідач ОСОБА_1 , відбулась заміна кредитора ТОВ «Вердикт Капітал» на ТОВ «Коллект Центр», а відтак позивач, як новий кредитор, отримав право грошової вимоги до відповідача.
Разом з тим, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі у розмірі 150680.00, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 20000.00 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 129280.00 грн., заборгованість за комісіями - 1400.00 грн.
Однак, при вирішенні наявності підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованості за процентами за користування кредитом у заявленому позивачем розмірі, суд виходить з наступного.
Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) прийшла до висновків про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. При цьому, вказала, що зі спливом строку кредитування припинилося і право позивача нараховувати проценти за кредитом.
Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що «у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.
Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання».
Стягнення процентів за період з 29.11.2021 року до 23.02.2022 року (включно) в розмірі 152 280 грн. 00 коп. за ставкою 5%, суддя вважає їх безпідставними з огляду на таке.
У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Суд вважає, що відповідно до п.п. 1.1 - 1.4, 2.2 - 2.4 кредитного Договору про споживчий кредит № 4872846 від 11.08.2021 термін повернення кредиту (з урахуванням пролонгації) визначено з 11.08.2021 до 09.11.2021, тому правові підстави для стягнення заборгованості по відсоткам з 29.11.2021 року до 23.02.2022 року (включно) відповідно до п. 1.6, 2.3 договору відсутні.
Докази, які б спростовували наведений висновок суду чи підтверджували доводи позову в частині заявленої позивачем суми, яка підлягає стягненню з відповідача, в матеріалах справи відсутні.
Оцінюючи наведений розрахунок, суд виходить із того, що відповідно до статті 81 ЦПК України саме на позивача покладено обов`язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, зокрема не лише факт існування кредитного зобов`язання, а й правильність, правомірність та період нарахування процентів. Тому сам по собі підсумковий розрахунок заборгованості, навіть якщо він оформлений належним чином, не є безумовною підставою для стягнення всієї заявленої суми без перевірки того, чи здійснено такі нарахування в межах строку дії кредитного договору або належно доведеної пролонгації.
Таким чином, беручи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, підлягають до часткового задоволення, у розмірі 85280 (вісімдесят п`ять тисяч двісті вісімдесят) гривень 00 копійок, з яких: 20000,00 грн — погашення основної суми кредиту, 65280,00 грн — проценти за користування кредитом.
Щодо стягнення з відповідачки на користь позивача комісії в розмірі 1 400,00 грн, суд приходить до такого висновку.
Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Згідно абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»(в редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.
У зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» статтю 11 викладено в такій редакції: «цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит, кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст.1та ч. 2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до пункту 5 Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
З урахуванням викладеного, умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»(10 червня 2017 року), щодо комісії за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).
Враховуючи наведене, умови щодо обов`язку відповідачки сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними. Більше того, умови кредитного договору від 11.08.2021 року №4872846 не містять домовленості сторін щодо сплати комісії та порядку її нарахування, а отже позивачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність нарахування заборгованості з комісії у сумі 1400,00 грн, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Що стосується стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Позивачем заявлено розмір витрат на професійну правничу допомогу, що становить 25000 грн.
На підтвердження розміру витрат, понесених на професійну правничу допомогу, позивачем надано наступні докази: договір №04/10-2024 про надання правової допомоги від 04.10.2024, тарифи на послуги ФОП ОСОБА_2 , платіжна інструкція кредитного переказу коштів№0590160003 від 17.12.2025, заявку на надання юридичної допомоги №19 від 03.11.2025, витяг з акту №15 про надання юридичної допомоги від 28.11.2025.
У постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Також Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Верховний Суд у постанові від 30 вересня 2020 у справі №201/14495/16-ц зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі №362/3912/18.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Судом встановлено, що спір який виник між сторонами у справі відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку із стягненням заборгованості за порушення грошового зобов`язання; матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження, збирання б яких адвокат витратив значний час. Даний спір для кваліфікованого юриста є незначної складності, у спорах такого характеру судова практика є сталою, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають, адвокат безпосередньої участі в розгляді справи не брав.
За таких обставин, з огляду на співмірність та розумність розміру судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, суд приходить висновку про необхідність зменшення розміру витрат на правову допомогу до 2000 грн., оскільки такий розмір витрат на оплату послуг адвоката відповідатиме критеріям, закріпленим ЦПК України.
Таким чином, позов у частині стягнення з відповідача витрат на правову допомогу підлягає до часткового задоволення.
На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» необхідно стягнути судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1371,00 грн, що були сплачені позивачем при зверненні з вказаним позовом до суду, тобто пропорційно сумі задоволених позовних вимог (2422,40 * 85 280,00 / 150 680,00).
Керуючись ст.ст.13, 19, 81, 89, 141, 263-265, 268, 273, 280-283 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за Договором № 4872846 від 11.08.2021 у розмірі 85 280,00 (вісімдесят п`ять тисяч двісті вісімдесят) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» сплачений судовий збір у розмірі 1 371 (одна тисяча триста сімдесят одна) гривня 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» витрати на правову допомогу у розмірі 2 000 (дві тисячі) грн. 00 коп.
В решті позовних вимог відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржено учасниками справи в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», код ЄДРПОУ 44276926, адреса: м. Київ, вул. Мечнікова, будинок 3, офіс 306;
Відповідач: ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя          Андрій СЛИШ