ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

25 червня 2026 року 	м.Суми	

Справа №591/10675/24 
Номер провадження 22-ц/816/372/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів - Собини О. І. , Черних О. М. 
за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М., 
сторони:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - держава Україна в особі Сумської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України, 
третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Сумській області
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Сумської обласної прокуратури 
на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 23 квітня 2025 року, ухваленого у складі судді Сидоренко А. П., у м. Суми, повний текст якого виготовлено 30 квітня 2025 року, 

у с т а н о в и в:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Кондратенко С.Ю. звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі Сумської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності.
Вимоги вмотивовані тим, що позивач з 14 травня 2001 року зареєстрований як фізична особа-підприємець, КВЕД 43.91 «Покрівельні роботи».
27 травня 2017 року при проведенні робіт по капітальному ремонту м`якої покрівлі будівлі «Головний корпус» ЕТАП №2 Комунальної установи «Сумська міська клінічна лікарня №1» по вул.20 років Перемоги, 13 м. Суми, які виконував ФОП ОСОБА_2 за договором підряду, стався нещасний випадок з його найманим працівником - покрівельником будівельним ОСОБА_3 , що потягнув за собою його смерть.
Останній під час виконання ремонтних робіт на покрівлі п`ятиповерхової будівлі від`єднав ланцюг запобіжного поясу та почав перелазити через огорожу, але не втримався та впав з покрівлі на поверхню землі, отримавши тілесні ушкодження, від яких помер одразу на місці падіння.
27 травня 2017 року до ЄРДР внесені відомості про кримінальне правопорушення за №12017200440002093 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст.272 КК України, та розпочате досудове розслідування.
Під час досудового розслідування 13 червня 2017року на підставі ухвали слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 червня 2017 року проведено обшук в належному позивачу житлі - квартирі АДРЕСА_1 , під час якого вилучене належне йому майно - системний блок комп`ютера.
У подальшому за ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 червня 2017 року накладено арешт на майно ФОП ОСОБА_4 , а саме - системний блок, який вилучено з його квартири 13 червня 2017року під час обшуку.
17 серпня 2018 року слідчим СВ Сумського ВП ГУНП в Сумській області лейтенантом поліції Бондарєвою К.В. оголошено повідомлення про підозру позивачу, погоджену з прокурором Сумської місцевої прокуратури Вольченком О.В.
Він підозрювався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.272 КК України, тобто у порушені правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою, що спричинило загибель людини.
28 серпня 2018 року прокурором Сумської місцевої прокуратури Моісеєнком О.В. затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №12017200440002093 від 27 травня 2017 року, за фактом вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 272 КК України.
Він обвинувачувався у вчиненні протиправних дій, які виразились у порушенні правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою, яких зобов`язаний дотримуватись ФОП ОСОБА_2 , що призвели до загибелі ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .
Обвинувальний акт скеровано на розгляд до Зарічного районного суду м. Суми.
Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 272 КК України, перебувало в провадженні суду з 03 вересня 2018 року по 22 вересня 2020 року.
Вироком Зарічного районного суду м. Суми від 22 вересня 2020 року визнано невинуватим ОСОБА_1 у пред`явленому обвинуваченні та виправдано в зв`язку з недоведеністю того, що в його діянні є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 272 КК України (справа №591/5116/18).
Ухвалою Сумського апеляційного суду від 18 жовтня 2023 року вирок Зарічного районного суду м. Суми від 22 вересня 2020 р. відносно ОСОБА_1 залишено без змін, а апеляційні скарги представника потерпілого ОСОБА_5 та прокурора Іваненка С.В. на цей вирок - без задоволення.
У касаційному порядку вирок суду не оскаржувався. Він набрав законної сили 18 жовтня 2023 року після залишення його без змін судом апеляційної інстанції.
Таким чином, позивач перебував під слідством та судом з 17 серпня 2018 року (день повідомлення про підозру) і до 18 жовтня 2023 року (день набрання законної сили виправдувального вироку від 22 вересня 2020 року), що становить період 5 років 2 місяці 1день.
Через неправомірні дії органів прокуратури позивач незаконно притягувався до кримінальної відповідальності, йому необґрунтовано були пред`явлені підозра та обвинувачення, в його житловому приміщенні проводився обшук, вилучалося належне майно, на яке накладався арешт, а також необґрунтовано покладалося виконання процесуальних обов`язків та обмежень, що порушило його конституційні права.
Внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності позивач зазнав значних душевних страждань, змушений був багато часу витрачати на доведення своєї невинуватості та спростування безпідставних звинувачень, а також на відновлення справедливості та був підданий чисельним та тривалим заходам забезпечення кримінального провадження.
Незаконно перебуваючи під слідством та судом понад п`яти років, позивач зазнав моральної шкоди, яка полягала у порушенні психологічного комфорту та перебування у стані постійної емоційної напруги та стресу, страху, виникненню інших негативних явищ морального характеру, що негативно вплинуло на звичний уклад життя та негативно відображалося на його самопочутті, призвело до значної втрати здоров`я та встановленню 2-ї групи інвалідності.
Сам нещасний випадок на виробництві, який призвів до загибелі ОСОБА_3 , вже став для позивача дуже великим нервовим стресом, оскільки ця людина була не тільки найманим працівником, але й його близьким другом та товаришем, з яким вони разом працювали і товаришували багато років.
У подальшому пред`явлення підозри та обвинувачень у тому, що саме з вини позивача, який як роботодавець не забезпечив безпечних умов праці, що спричинило загибель працівника, стало для нього значним психотравмуючим фактором, який різко змінив його життя.
Він є людиною з бездоганною репутацією та великим авторитетом, є професіоналом своєї справи. Протягом останніх 20-ти років позивач, будучи зареєстрованим як фізична особа-підприємець, займався будівельними та ремонтними роботами, забезпечуючи робочі місця іншим працівникам. За ці роки він здійснив капітальний ремонт значної кількості об`єктів на території Сумської області - улаштування покрівель та їхній ремонт.
Інформація про те, що позивач притягується до кримінальної відповідальності, значно підірвала його професійний авторитет. Якщо раніше він мав багато замовлень та укладених договорів підряду з державними установами та організаціями, то після цих подій їхня чисельність значно скоротилася.
Позивач вимушений був витрачати багато часу та здоров`я на відновлення справедливості та своєї репутації. Він доводив, що не вчиняв інкримінованого йому злочину, оскільки як роботодавець та особа, відповідальна за охорону праці, виконав покладені на нього обов`язки - забезпечив безпечні умови для проведення ремонтних робіт покрівлі, провів інструктажі з найманими працівниками, забезпечив їх засобами безпеки - запобіжними поясами, спецодягом, взуттям, касками, тощо.
А нещасний випадок стався саме з вини потерпілого, який не подбав про свою особисту безпеку та здоров`я та не виконав нормативно-правових актів з охорони праці під час роботи на висоті. Він від`єднав замикаючий пристрій - карабін металевого ланцюга від перекладини пожежного огородження, при цьому перебував на карнизі, потім почав перелазити через огорожу, але не втримався та впав з покрівлі з висоти 21м, що призвело до його загибелі.
Для того, щоб добитися виправдання від необґрунтованих обвинувачень у злочині, якого не вчиняв, позивачу знадобилося довгих 5-ть років. Справа розглядалася протягом тривалого часу, оскільки судом ретельно досліджувалися усі докази та обставини цієї події. Відбулося 21 судове засідання (з них: 17 - у суді першої інстанції та 4 - у суді апеляційної інстанції).
Весь цей час позивач сумлінно виконував покладені на нього законом процесуальні обов`язки як на обвинуваченого та завжди з`являвся у судові засідання. Всі ці роки він не був у відпустках, не виїздив на відпочинок, оскільки розумів, що повинен вчасно з`являтися до суду.
Позивач перебував у постійній напрузі та стресі, оскільки потерпіла пред`явила до нього цивільний позов на дуже велику суму – 600000 грн, а прокурор просив суд обрати йому міру покарання у виді 3-х років позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов`язані з виконанням робіт з підвищеною небезпекою строком на 2 роки, через що він дуже хвилювався та нервував.
Після ухвалення судом першої інстанції виправдувального вироку прокурор оскаржив його до суду апеляційної інстанції, знову-таки вимагаючи засудити позивача до міри покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки та позбавити права займати посади, пов`язані з виконанням робіт з підвищеною небезпекою строком на 2 роки.
Розгляд справи в апеляційному суді тривав 3 роки, оскільки за клопотанням прокурора суд досліджував усі докази та знову допитував свідків.
Тривалий час перебування під слідством та судом, висунуте обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, за яке суд міг призначити покарання у вигляді позбавлення волі, не залишилися безслідними для здоров`я позивача.
Він є вже немолодою людиною, на день пред`явлення підозри мав вік повних 56 років, а коли закінчився розгляд цієї справи у суді – 61 рік.
Постійний нервовий стрес, напруга, негативні емоції, хвилювання за своє майбутнє призвели до різкого погіршення стану здоров`я позивача та виникнення у нього хронічних серцево-судинних захворювань та захворювання шлунково-кишкового тракту, що в подальшому призвело до інвалідності.
Ще під час розгляду справи в Зарічному районному суді м. Суми позивач відчув погіршення самопочуття, підвищення артеріального тиску, головні болі, задишку, запаморочення, а тому 29 листопада 2019 року звернувся за консультацією до лікаря-кардіолога медичного центру «Мед-Союз». Йому був встановлений діагноз - ішемічна хвороба серця, дифузний кардіосклероз, тощо, а також вторинна артеріальна гіпертензія 2 ст. з дуже високим ризиком та призначене лікування.
У подальшому позивач проходив обстеження, лікувався та знову звертався до лікаря-кардіолога за консультаціями 28 грудня 2019 року та 10 січня 2020 року.
Невдовзі після того, як розгляд справи в суді був завершений, позивач потрапив на стаціонарне лікування до КНП «Клінічна лікарня №5», яке проходив в період з 13 грудня 2023 року по 18 грудня 2023 року з діагнозом хронічний панкреатит в стадії загострення, хронічний гастродуоденіт в стадії загострення, хронічний безкамінцевий холецистит в стадії загострення.
Потім в період з 26 грудня 2023 року по 02 січня 2024 року та з 03 січня 2024 року по 15 січня 2024 року проходив стаціонарне лікування в цій же лікарні з приводу серцево-судинних захворювань.
Після проходження стаціонарного лікування за висновком ЛКК Сумського клінічного кардіологічного центру від 01 лютого 2024 року позивачу підтверджені діагнози серцево-судинних захворювань, що стали підставою для визнання його інвалідом 2-ї групи від загального захворювання безстроково за актом огляду Зарічної районної в м.Суми МСЕК від 26 березня 2024 року.
У довідці до акту огляду МСЕК від 26 березня 2024 року зазначено, що позивачу рекомендоване постійне лікування у сімейного лікаря та лікаря-кардіолога.
Окрім того, 28 березня 2024 року для позивача розроблено індивідуальну програму реабілітації особи з інвалідністю №289, якої він повинен постійно дотримуватися.
Своє погіршення стану здоров`я, що призвело до встановлення 2-ї групи інвалідності, позивач пов`язує саме з тими нервовими стресами, яких він пережив за час притягнення до кримінальної відповідальності.
Ці захворювання у нього вперше виникли під час розгляду справи у суді першої інстанції. За рекомендаціями лікарів йому були протипоказані психоемоційні навантаження, хвилювання, стреси, яких позивач не міг уникнути, що призводило до погіршення стану здоров`я та привело до інвалідності.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 р.» з 01 квітня 2024 року розмір мінімальної заробітної плати становить 8000 грн на місяць.
Виходячи з положень ч. 3 ст. 13 Закону № 266/94-ВР, враховуючи період перебування під слідством та судом - 5 років 2 місяці 1 день, а також розмір мінімальної заробітної плати на час розгляду справи судом – 8000 грн, мінімальна гарантована сума відшкодування моральної шкоди становить 496258,06 грн. (8000 грн х 62 міс 1день).
Позивач вважав, що завдана йому моральна шкода повинна бути визначена не в мінімальному розмірі, а в розмірі 10000 грн. за кожен місяць перебування під слідством та судом, враховуючи настання для нього істотних негативних наслідків у вигляді втрати здоров`я, що призвело до інвалідності. 
З врахуванням наведеного просив стягнути з Держави за рахунок коштів Державного бюджету України моральну шкоду в розмірі 620322,58 грн (10000 грн х 62 міс. 1 день).
20 серпня 2018 року між адвокатом Кондратенко С.Ю. та позивачем, як Клієнтом, укладено договір №2 про надання правової допомоги. За умовами цього договору Адвокат приймає доручення Клієнта на надання правової допомоги - під час досудового розслідування в СВ Сумського ВП ГУНП в Сумській області на умовах та в межах, передбачених цією угодою та законодавством України, а Клієнт приймає таку допомогу та проводить оплату гонорару та погашення витрат на надання правової допомоги.
Згідно Додатку №1 до договору - за виконання доручення Клієнт зобов`язаний сплатити Адвокату гонорар у розмірі 10000 грн.
Ці кошти були сплачені позивачем Адвокату, що підтверджується квитанцією №1 від 20 серпня 2018 року.
Адвокат виконала свої зобов`язання за укладеним договором та здійснювала захист Клієнта під час проведення досудового розслідування в СВ Сумського ВП ГУНП в Сумській області.
03 вересня 2018 року між адвокатом Кондратенко С.Ю. та позивачем, як Клієнтом, укладено договір №3 про надання правової допомоги. За умовами цього договору Адвокат приймає доручення Клієнта на надання правової допомоги - під час розгляду в Зарічному районному суді м. Суми кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 272 КК України, на умовах та в межах, передбачених цією угодою та законодавством України, а Клієнт приймає таку допомогу та проводить оплату гонорару та погашення витрат на надання правової допомоги.
Згідно Додатку №1 від 03 вересня 2018 року до договору - за виконання доручення Клієнт зобов`язаний сплатити Адвокату гонорар у розмірі 25000 грн., що є оплатою праці Адвоката на 1 рік - до 03 вересня 2019 року.
У разі, якщо розгляд справи у суді не буде закінчений до 03 вересня 2019 року, подальша сума гонорару має бути визначена сторонами шляхом укладення додаткової угоди (п.3 Додатку №1 до договору).
Згідно Додатку №2 від 03 вересня 2019 року до договору - у зв`язку з тим, що розгляд кримінального провадження в суді за обвинуваченням ОСОБА_1 не завершений в строк, зазначений у п.3 додатку №1 до договору, термін дії договору продовжується до закінчення розгляду справи в Зарічному районному суді м. Суми.
За виконання доручення Клієнт зобов`язаний сплатити Адвокату гонорар розміром 25000 грн., що є оплатою праці Адвоката до ухвалення вироку Зарічним районним судом м. Суми в цій справі.
Позивач сплатив гонорар Адвокату за цим договором на загальну суму 50000 грн: згідно квитанції №2 від 03.09.2018р. - 25000грн. та згідно квитанції №3 від 03.09.2019р. - 25000грн.
Адвокат виконала свої зобов`язання за договором та здійснювала захист Клієнта під час розгляду справи в Зарічному районному суді м. Суми, прийнявши участь у 17 судових засіданнях, які відбулися, та досягла для нього позитивного результату - повного виправдання від висунутого обвинувачення.
24 листопада 2020 року між адвокатом Кондратенко С.Ю. та позивачем, як Клієнтом, укладено договір №4 про надання правової допомоги. За умовами цього договору Адвокат приймає доручення Клієнта на надання правової допомоги - під час розгляду в Сумському апеляційному суді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 272 КК України, на умовах та в межах, передбачених цією угодою та законодавством України, а Клієнт приймає таку допомогу та проводить оплату гонорару та погашення витрат на надання правової допомоги.
Згідно Додатку №1 від 24 листопада 2020 року до договору - за виконання доручення Клієнт зобов`язаний сплатити Адвокату гонорар у розмірі 20000 грн., що є оплатою праці Адвоката на 1 рік - до 24 листопада 2021 року.
У разі, якщо розгляд справи у суді не буде закінчений до 24 листопада 2020 року, подальша сума гонорару має бути визначена сторонами шляхом укладення додаткової угоди (п.3 Додатку №1 до договору).
Згідно Додатку №2 від 24 листопада 2021 року до договору - у зв`язку з тим, що розгляд кримінального провадження в Сумському апеляційному суді за обвинуваченням ОСОБА_1 не завершений в строк, зазначений у п.3 додатку №1 до договору, термін дії договору продовжується до закінчення розгляду справи судом апеляційної інстанції.
За виконання доручення Клієнт зобов`язаний сплатити Адвокату гонорар розміром 20000 грн., що є оплатою праці Адвоката до ухвалення судом остаточного рішення у справі.
Позивач сплатив гонорар Адвокату за цим договором на загальну суму 40000 грн.: згідно квитанції №4 від 24 листопада 2020 року – 20000 грн. та згідно квитанції №5 від 24 листопада 2021 року – 20000 грн.
Адвокат виконала свої зобов`язання за договором та здійснювала захист Клієнта під час розгляду справи в Сумському апеляційному суді, прийнявши участь у 4-х судових засіданнях, які відбулися, а також склала заперечення на апеляційні скарги прокурора та представника потерпілої та досягла для нього позитивного результату - залишення в силі виправдувального вироку.
Загальна сума сплаченого гонорару за надання правничої допомоги становить 100000 грн., яку просив позивач стягнути з Держави за рахунок коштів Державного бюджету України.
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 23 квітня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 600000,00 грн компенсації моральної шкоди та 100000,00 грн понесених витрат на правову допомогу в кримінальному провадженні.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, Сумська обласна прокурора звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на необґрунтованість судового рішення, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити рішення суду в частині задоволених позовних вимог, шляхом зменшення розміру відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу у кримінальному провадженні.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції порушено вимоги матеріального права, зокрема ст. 23 ЦК України, визначаючи розмір відшкодування спричиненої позивачу моральної шкоди в сумі 600000 грн, помилково оцінив її в 10000 грн за кожен місяць перебування під слідством та судом, що є завищеним, суперечить положенням чинного законодавства та призведе до незаконного збагачення за рахунок коштів державного бюджету, у зв`язку з чим не відповідає принципам розумності та справедливості.
Також судом не враховано частину 2 статті 8 Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» від 09.11.2023 р. N°3460-ІХ, якою визначено, що розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду встановлено на рівні 1600 грн, тобто розмір моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню позивачу має складати 99200 грн (62 міс. х 1600).
Також зазначає, що окремі негативні наслідки, які, на думку позивача, він зазнав, внаслідок дій органів досудового розслідування, не підтверджено конкретними доказами, тому не можна погодитися з визначеним судом розміром моральної шкоди.
Окрім того, Сумська обласна прокуратура вважає, що висновки суду про необхідність відшкодування витрат за надання правової допомоги у кримінальному провадженні у повному обсязі є хибними та такими, що не передбачені положеннями вимог Закону. Посилається на те, що судом не досліджено питання співмірності гонорару у загальній сумі 100 тис грн із окремими фактами надання правової допомоги, а також надано невірну оцінку доказам на підтвердження наданих послуг адвоката.
У відзиві на апеляційну скаргу, представник позивача – адвокат Кондратенко С. Ю., не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, як законне та обґрунтоване. Вказує, що для обрахунку розміру завданої моральної шкоди судом вірно застосовано не розрахункову величину в 1600 грн, а розмір мінімальної заробітної плати в 8000 грн, що встановлений ч. 1 ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2024 рік».
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
ОСОБА_1 , його представник Кондратенко С.Ю., Державна казначейська служба України, Головне управління Державної казначейської служби України у Сумській області повідомлені про час і місце розгляду справи, але в судове засідання не з`явилися. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без даних сторін, оскільки явка до апеляційного суду є необов`язковою, їх позиція є чіткою і зрозумілою. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Сумської обласної прокуратури Мороз О.В., перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду зазначеним вимогам закону відповідає.
Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 17 серпня 2018 року слідчим СВ Сумського ВП ГУНП в Сумській області Бондарєвою К.В. оголошено повідомлення про підозру ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.272 КК України, за порушення правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою, що спричинило загибель людини (а.с. 11-12).
28 серпня 2018 року прокурором Сумської місцевої прокуратури Моісеєнком О.В. затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №12017200440002093 від 27 травня 2017 року, за фактом вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.272 КК України. ОСОБА_1 обвинувачувався у вчиненні протиправних дій, які виразились у порушенні правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою, яких зобов`язаний дотримуватись ФОП ОСОБА_2 , що призвели до загибелі ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . Обвинувальний акт направлено на розгляд до Зарічного районного суду м. Суми (а.с.13-14).
Вироком Зарічного районного суду м. Суми від 22 вересня 2020 року у справі №591/5116/18 ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано в зв`язку з недоведеністю того, що в діянні останнього є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 272 КК України.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 залишено без розгляду.
Скасовано арешт майна, а саме системного блоку, накладений згідно ухвали слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 15.06.2017, вилученого під час обшуку квартири 13.06.2017 р.
Скасовано арешт майна, а саме монтажного паску, накладений згідно ухвали слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 31.07.2017 р. (а.с. 15-18).
Ухвалою Сумського апеляційного суду від 18 жовтня 2023 року вирок Зарічного районного суду м. Суми від 22 вересня 2020 року відносно ОСОБА_1 залишено без змін, а апеляційні скарги представника потерпілого ОСОБА_5 та прокурора Іваненка С.О. на цей вирок – без задоволення. (а.с. 19-22).
З копії довідки до акту огляду МСЕК від 26 березня 2024 року вбачається, що ОСОБА_1 визнано інвалідом 2-ї групи по загальному захворюванню безстроково. У довідці до акту огляду МСЕК зазначено, що позивачу рекомендоване постійне лікування у сімейного лікаря та лікаря-кардіолога (а.с.23, 41).
З копії виписки медичного центру «Мед-Союз» від 29 листопада 2019 року вбачається, що ОСОБА_1 був встановлений діагноз - дифузний кардіосклероз, тощо, а також вторинна артеріальна гіпертензія 2 ст. з дуже високим ризиком та призначене лікування (а.с.24).
Позивачем надано суду результати медичного дослідження УЗД від 28 листопада 2019 року (а.с.24-зворот-25).
На підтвердження того, що позивач перебував на стаціонарному лікуванні ним надано суду копія виписки із медичної карти стаціонарного хворого№ 83 (а.с.26), копія виписки № 15477 від 26 грудня 2023 року (а.с. 27), копія виписного епікризу із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 15079 (а.с. 28-29).
28 березня 2024 року для позивача ОСОБА_1 розроблено індивідуальну програму реабілітації особи з інвалідністю №289 (а.с. 30-31).
Також стороною позивача на підтвердження погіршення стану здоров`я надано суду консультативний висновок ТВ «Мед Союз» від 01 лютого 2024 року (а.с. 40).
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач перебував під слідством і судом у кримінальному провадженні більше 5 років (з 17 серпня 2018 р. по 18 жовтня 2023 р.) та в судовому порядку визнаний невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 272 КК України. Внаслідок цього, позивач набув право на відшкодування завданої йому моральної шкоди за рахунок держави. Гарантований державою мінімальний розмір компенсації моральної шкоди становить 496000 грн (8000 грн х 62 місяці). При цьому, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, з огляду на характер правопорушення, глибини душевних страждань позивача визначив розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 600000,00 грн. 
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такі висновки суду узгоджуються з матеріалами справи та вимогами закону.
Відповідно до частин першої, другої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом (частина сьома статті 1176 ЦК України).
Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» № 266/94 ВР від 01 грудня 1994 року (далі - Закон № 266/94 ВР) передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.
Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати(пункт 2 частини першої статті 2 Закону № 266/94 ВР).
Положеннями статті 3 Закону № 266/94 ВР передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі й моральна шкода.
Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів Державного бюджету (стаття 4 вказаного Закону № 266/94 ВР).
Відповідно до частини другої статті 25 Бюджетного кодексу України, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.
Відповідно до статті 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (провадження № 14-514цс19) вказано, що держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України). У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді.
Статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що розмір відшкодування повинен бути не меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Тобто цим Законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати.
Наведене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.
Вказане узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), яка зазначила що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд, при вирішенні цього питання, має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.
Аналогічний висновок також викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19 (провадження № 61-9673св20), від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19 (провадження № 61-7643св20).
Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно із частинами п`ятою, шостою статті 4 Закону № 266/94 ВР відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Водночас Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
У даній справі встановлено, що ОСОБА_1 перебував під слідством і судом більше 5 років (з дня повідомлення йому про підозру 17 серпня 2018 року до дня залишення без змін Сумським апеляційним судом вироку Зарічного районного суду м. Суми від 22 вересня 2020 року, тобто до 18 жовтня 2023 року, що в загальному становить 5 років 2 місяці 1 день, отже позивачу завдана моральна шкода.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено з 01 січня 2025 року розмір мінімальної заробітної плати становить 8000 грн на місяць.
Частиною 5 статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Установивши, що позивач перебував під слідством і судом вказаний вище термін, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що мінімальна гарантована сума відшкодування моральної шкоди становить 496000 грн (8000 грн х 62 місяці).
Разом з цим, суд вірно врахував й ступінь страждань позивача від безпідставного його обвинувачення у вчиненні злочину, необхідності участі у ряді слідчих дій, втрату позивачем ділової репутації, тривалістю перебування під слідством та судом (понад п`ять років), тому правильно стягнув відшкодування моральної шкоди в сумі 600000,00 грн. 
Колегія суддів відхиляє аргументи апеляційної скарги прокурора про те, що вказана сума є завищеною, оскільки з урахуванням обов`язкової суми відшкодування моральної шкоди в розмірі 496000 грн, суд лише оцінив ступінь страждань позивача в 600000,00 грн, яка не є необґрунтовано завищеною.
Доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для зменшення стягуваної суми є непереконливими.
Судом першої інстанції обґрунтовано відхилені доводи представників відповідачів про те, що гарантований державою мінімальний розмір моральної шкоди належить обраховувати з 1600 грн.
Щодо відшкодування витрат на юридичну допомогу у кримінальному провадженні, слід зазначити наступне
Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України.
Положеннями КПК України визначено, що юридична допомога в кримінальному провадженні (кримінальній справі) включає дії адвоката як на стадії досудового розслідування, так і судового провадження.
До правової допомоги належать консультації, роз`яснення з правових питань, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво в судах.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 3 Закону №266/94-ВР у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги.
У постановах Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі №750/958/20 (провадження №61-12600св21) та від 02 листопада 2023 року у справі №127/9332/22 (провадження №61-5746св23) вказано, що передбачені статтею 137 ЦПК України підстави зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу не можуть бути застосовані у разі вирішення питання про відшкодування (повернення) на підставі пункту 4 статті 3 Закону №266/94-ВР суми, сплаченої громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги.
Отже, визначені наведеним Законом суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги під час досудового розслідування та судового розгляду кримінальної справи, не є тотожними витратам на правничу допомогу, передбаченим статтею 137 ЦПК України, тому у зазначеному випадку застосуванню підлягає спеціальна норма закону.
На підтвердження понесених витрат на правову допомогу суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), акти виконаних робіт, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення (інструкція) з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо).
Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.
Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 травня 2022 року у справі №201/4534/20 та від 01 травня 2024 року у справі №461/2033/23.
Звертаючись до суду з цим позовом, позивач, серед іншого, просив стягнути з Державного бюджету України на свою користь 100000,00 грн у рахунок компенсації витрат, понесених ним у зв`язку з наданням юридичної допомоги у кримінальному провадженні.
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є: 1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; 2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; 3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; 4) надання правничої допомоги свідку у кримінальному провадженні; 5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; 6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; 7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; 8) надання правничої допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань; 9) захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення.
Задовольняючи вимогу ОСОБА_1 про відшкодування витрат на правничу допомогу у кримінальному провадженні та стягуючи з Державного бюджету України витрати у вигляді сплачених сум за надання правничої допомоги у кримінальному провадженні у розмірі 100 000 грн, суд першої інстанції, керувався тим, що :
20 серпня 2018 р. між адвокатом Кондратенко С.Ю. та позивачем, як Клієнтом, укладено договір №2 про надання правової допомоги. За умовами цього договору Адвокат приймає доручення Клієнта на надання правової допомоги - під час досудового розслідування в СВ Сумського ВП ГУНП в Сумській області на умовах та в межах, передбачених цією угодою та законодавством України, а Клієнт приймає таку допомогу та проводить оплату гонорару та погашення витрат на надання правової допомоги.
Згідно Додатку №1 до договору - за виконання доручення Клієнт сплатив Адвокату гонорар у розмірі 10000 грн, що підтверджується квитанцією №1 від 20 серпня 2018 року.
Адвокат виконала свої зобов`язання за укладеним договором та здійснювала захист Клієнта під час проведення досудового розслідування в СВ Сумського ВП ГУНП в Сумській області.
03 вересня 2018 року між адвокатом Кондратенко С.Ю. та позивачем, як Клієнтом, укладено договір №3 про надання правової допомоги. За умовами цього договору Адвокат приймає доручення Клієнта на надання правової допомоги - під час розгляду в Зарічному районному суді м. Суми кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 272 КК України, на умовах та в межах, передбачених цією угодою та законодавством України, а Клієнт приймає таку допомогу та проводить оплату гонорару та погашення витрат на надання правової допомоги.
Згідно Додатку №1 від 03 вересня 2018 року до договору - за виконання доручення Клієнт зобов`язаний сплатити Адвокату гонорар у розмірі 25000 грн, що є оплатою праці Адвоката на 1 рік - до 03 вересня 2019 року.
В разі, якщо розгляд справи у суді не буде закінчений до 03 вересня 2019 року, подальша сума гонорару має бути визначена сторонами шляхом укладення додаткової угоди (п.3 Додатку №1 до договору).
Згідно Додатку №2 від 03 вересня 2019 року до договору - у зв`язку з тим, що розгляд кримінального провадження в суді за обвинуваченням ОСОБА_1 не завершений в строк, зазначений у п.3 додатку №1 до договору, термін дії договору продовжується до закінчення розгляду справи в Зарічному районному суді м. Суми.
За виконання доручення Клієнт зобов`язаний сплатити Адвокату гонорар розміром 25000 грн., що є оплатою праці Адвоката до ухвалення вироку Зарічним районним судом м. Суми в цій справі.
Позивач сплатив гонорар Адвокату за цим договором на загальну суму 50000 грн, згідно квитанції №2 від 03.09.2018р. - 25000грн. та згідно квитанції №3 від 03.09.2019 р. - 25000грн.
Адвокат виконала свої зобов`язання за договором та здійснювала захист Клієнта під час розгляду справи в Зарічному районному суді м. Суми, прийнявши участь у 17 судових засіданнях, які відбулися, та досягла для нього позитивного результату - повного виправдання від висунутого обвинувачення.
24 листопада 2020 р. між адвокатом Кондратенко С.Ю. та позивачем, як Клієнтом, укладено договір №4 про надання правової допомоги. За умовами цього договору Адвокат приймає доручення Клієнта на надання правової допомоги - під час розгляду в Сумському апеляційному суді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 272 КК України, на умовах та в межах, передбачених цією угодою та законодавством України, а Клієнт приймає таку допомогу та проводить оплату гонорару та погашення витрат на надання правової допомоги.
Згідно Додатку №1 від 24 листопада 2020 року до договору - за виконання доручення Клієнт зобов`язаний сплатити Адвокату гонорар у розмірі 20000 грн, що є оплатою праці Адвоката на 1 рік - до 24 листопада 2021 року.
Згідно Додатку №2 від 24 листопада 2021 року до договору - у зв`язку з тим, що розгляд кримінального провадження в Сумському апеляційному суді за обвинуваченням ОСОБА_1 не завершений в строк, зазначений у п.3 додатку №1 до договору, термін дії договору продовжується до закінчення розгляду справи судом апеляційної інстанції.
За виконання доручення Клієнт зобов`язаний сплатити Адвокату гонорар розміром 20000 грн, що є оплатою праці Адвоката до ухвалення судом остаточного рішення у справі.
Позивач сплатив гонорар Адвокату за цим договором на загальну суму 40000 грн, згідно квитанції №4 від 24 листопада 2020 року – 20000 грн та згідно квитанції №5 від 24 листопада 2021 року – 20000 грн.
Адвокат виконала свої зобов`язання за договором та здійснювала захист Клієнта під час розгляду справи в Сумському апеляційному суді, прийнявши участь у 4-х судових засіданнях, які відбулися, а також склала заперечення на апеляційні скарги прокурора та представника потерпілої та досягла для нього позитивного результату - залишення в силі виправдувального вироку.
Таким чином, вирішуючи питання стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що сума доведених витрат на послуги адвоката у кримінальному провадженні становила 100000 грн, яку було стягнуто з Держави за рахунок коштів Державного бюджету України.
Колегія суддів не знаходить в межах доводів апеляційної скарги та повноважень суду апеляційної інстанції підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у вказаній частині.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягали застосуванню, повно, всебічно та обґрунтовано встановив обставини справи, надав належну оцінку наявним у справі доказам, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення.
Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, відсутні підстави для здійснення перерозподілу судових витрат.
Враховуючи те, що ця справа є справою незначної складності, а ціна позову не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому на підставі п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, 
у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Сумської обласної прокуратури залишити без задоволення.
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 23 квітня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 
Головуючий -  	В. І. Криворотенко	

Судді: О. І. Собина 

О. М. Черних