ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року	Львів	Справа № 140/13288/24 пров. № А/857/12386/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді Шавеля Р.М.,
суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26.02.2025р. в адміністративній справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення (суддя суду І інстанції: Димарчук Т.М., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 26.02.2025р., м.Луцьк; дата складання повного рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

14.11.2024р. (згідно з відомостями реєстраційної позначки суду першої інстанції) Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі – позивач, ФОП ОСОБА_1 , суб`єкт господарювання) звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати винесену Західним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці (надалі – відповідач, суб`єкт владних повноважень, Міжрегіональне управління) постанову № ЗХ/ВЛ/03/23058/09-01/3618007251-ФС від 21.10.2024р. про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору (а.с.1-9).

Згідно ухвали суду від 19.11.2024р. вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.32 і на звороті).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 26.02.2025р. заявлений позов задоволено; визнано протиправною та скасовано постанову Міжрегіонального управління № ЗХ/ВЛ/03/23058/09-01/3618007251-ФС від 21.10.2024р. про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення; вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с.74-78).

Не погодившись із основним судовим рішенням, його оскаржив відповідач Міжрегіональне управління, який у поданій апеляційній скарзі, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою в задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.82-91).
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що за результатами проведеної ревізорами Головного управління /ГУ/ ДПС у Волинській обл. фактичної перевірки від 22.08.2024р., встановлено факт використання ФОП ОСОБА_1 праці найманої особи ОСОБА_2 , чим порушено вимоги ч.3 ст.24 КЗпП та постанови Кабінету Міністрів /КМ/ України № 413 від 17.06.2015р. «Про порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу».
Із змісту усних пояснень ОСОБА_2 слідує, що на момент проведення перевірки вона офіційно не працевлаштована та тимчасово підміняє ФОП ОСОБА_1 .
Отже, позивач допустив до роботи ОСОБА_2 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та за відсутності повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому КМ України, чим вчинив порушення вимог ч.1 ст.21, ч.4 ст.24 КЗпП України та постанови КМ України № 413 від 17.06.2015р. «Про порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу».
Окрім цього, зміст ч.3 ст.16 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» вказує на те, що у період дії воєнного стану в разі виконання у повному обсязі та у встановлений строк приписів про усунення порушень, виявлених під час здійснення позапланових заходів державного нагляду (контролю), штрафи, передбачені ст.265 КЗпП України, не застосовуються.
Натомість, Міжрегіональне управління не здійснювало позапланових заходів державного нагляду (контролю) та відповідно не виносило приписів про усунення порушень вимог законодавства щодо ФОП ОСОБА_1 , тому згадана норма не може застосовуватися в розглядуваному випадку.
Враховуючи те, що саме факт допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору є правовою підставою для застосування до роботодавця штрафних санкцій; враховуючи встановлені обставини, зазначені в акті фактичної перевірки та підтверджені додатками до вказаного акту, спірна постанова № ЗХ/ВЛ/03/23058/09-01/3618007251-ФС від 21.10.2024р. є правомірною.

Позивач ФОП ОСОБА_1 скерував до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.104-111).

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, позивач ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, який зареєстрований у встановленому законом порядку.
Відповідно до наказу № 2859-н від 12.08.2024р. на підставі ст.ст.19, 20, п.75.1 ст.75, п.80.2.2, 80.2.5 ст.80 ПК України ГУ ДПС у Волинській обл. провело фактичну перевірку магазину за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), про що було складено Акт фактичної перевірки № 03/23058/09-01/3618007251 від 22.08.2024р. (а.с.14-17).
В акті перевірки, серед іншого вказано, що контрольно-розрахункову операцію проведено продавцем ОСОБА_2 , яка надала усні пояснення про те, що офіційно не працевлаштована у ФОП ОСОБА_1 та тимчасово його підміняє.
Звідси встановлено порушення ч.3 ст.24 КЗпП України, а саме допуск до роботи найманої особи без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Матеріали фактичної перевірки стосовно ФОП ОСОБА_1 скеровано ГУ ДПС у Волинській обл. листом від 27.08.2024р. до Міжрегіонального управління з метою вирішення питання про притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності за порушення трудового законодавства (а.с.24).
За результатами розгляду справи про накладення штрафу на підставі Акта перевірки ГУ ДПС у Волинській обл. № 03/23058/09-01/3618007251, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю, Міжрегіональне управління встановило порушення вимог ч.4 ст.24 КЗпП України, постанови КМ України № 413 від 17.06.2015р., а саме у ФОП ОСОБА_1 , за фактичним місцем провадження господарської діяльності: АДРЕСА_1 (магазин), встановлено допущення до виконання трудових функцій ОСОБА_2 без оформлення трудових відносин.
Постановою № ЗХ/ВЛ/03/23058/09-01/3618007251-ФС від 21.10.2024р. заступником керівника Міжрегіонального управління накладено на підставі ст.265 КЗпП України на позивача штраф за порушення законодавства про працю та зайнятість населення (а саме вимог ч.4 ст.24 КЗпП України) у розмірі 80000 грн. (а.с.11-12).

Приймаючи рішення та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що до моменту завершення фактичної перевірки позивач у належному порядку усунув виявлені порушення, уклав з ОСОБА_2 трудовий договір, подав повідомлення про прийом працівника на роботу.
Тобто, станом на дату розгляду Міжрегіональним управлінням питання щодо накладення на позивача штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення (21.10.2024р.), виявлене під час перевірки порушення було усунуто.
Відтак, станом на 21.10.2024р. підстави для застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафу були відсутніми з огляду на норми ст.16 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», що є підставою для задоволення позовної вимоги про визнання протиправною та скасування спірної постанови.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильних та обґрунтованих висновків про наявність достатніх правових підстав для задоволення заявленого позову, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України № 877-V від 05.04.2007р. «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».
Згідно положень ст.ст.1, 2 зазначеного Закону державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.
Заходами державного нагляду (контролю) є планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затв. постановою КМ України № 96 від 11.02.2015р., визначено, що Держпраці є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.
Згідно з п.7 цього Положення Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Міжрегіональне управління Держпраці є територіальним органом Держпраці і було утворене постановою КМ України № 14 від 12.01.2022р. «Деякі питання територіальних органів Державної служби з питань праці».
Наказом Державної служби України з питань праці № 169 від 23.09.2022р. затверджене Положення про Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці (надалі - Положення № 169).

Частиною 1 ст.259 КЗпП України визначено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та його територіальні органи у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно із ч.ч.1, 2, 5 ст.7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки. 

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (зокрема їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю визначена Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затв. постановою КМ України № 823 від 21.08.2019р. (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Верховний Суд в постанові від 28.01.2021р. у справі № 380/1116/20 дійшов висновку, що акт перевірки ДПС, її територіального органу є самостійною підставою для накладення штрафу за порушення законодавства про працю.

Згідно оскаржуваної постанови № ЗХ/ВЛ/03/23058/09-01/3618007251-ФС від 21.10.2024р. Міжрегіональне управління наклало на ФОП ОСОБА_1 штраф у розмірі 80000 грн. за порушення вимог ч.4 ст.24 КЗпП України, а саме: за результатами перевірки ГУ ДПС у Волинській обл. у ФОП ОСОБА_1 за фактичним місцем провадження господарської діяльності: АДРЕСА_1 (магазин), встановлено допущення до виконання трудових функцій ОСОБА_2 . Під час проведення фактичної перевірки працівникам ГУ ДПС у Волинській обл. не було надано будь-яких документів, які б підтверджували наявність трудових відносин між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Таким чином, ФОП ОСОБА_1 допустив ОСОБА_2 до роботи без укладення трудового договору.

Водночас, до моменту завершення фактичної перевірки позивач усунув виявлене порушення.
Зокрема, 20.08.2024р. ФОП ОСОБА_3 видав наказ № 5 про прийняття на роботу ОСОБА_2 продавцем-консультантом (а.с.26). 20.08.2024р. між ФОП ОСОБА_1 (роботодавцем) та ОСОБА_2 (працівником) укладений трудовий договір про те, що роботодавець приймає на роботу працівника з 20.08.2024р. на посаду продавця-консультанта. 
20.08.2024р. о 10 год. 56 хв. через електронний кабінет ФОП ОСОБА_1 подав до ГУ ДПС у Волинській обл. повідомлення про прийняття працівника на роботу, що підтверджується копією електронної квитанції № 2 від 20.08.2024р. (а.с.27-30).
Вказані обставини визнаються представниками сторін, а тому не підлягають доказуванню в силу вимог ст.78 КАС України.

Спірним у цій справі є можливість застосування до вказаних правовідносин вимог ст.16 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».
24.03.2022р. набрав чинності Закон України № 2136-IX від 15.03.2022р. «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (надалі – Закон № 2136-IX).
Цей Закон визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами (далі - працівники), у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина, передбачених ст.ст.43, 44 Конституції України.
У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю, законів України «Про державну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», інших законодавчих актів, що регулюють діяльність державних службовців, посадових осіб місцевого самоврядування у частині відносин, врегульованих цим Законом.
В силу приписів ст.16 Закону № 2136-IX у період дії воєнного стану центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та його територіальні органи можуть здійснювати за заявою працівника або профспілки позапланові заходи державного нагляду (контролю) за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання та фізичними особами, які використовують найману працю, в частині додержання вимог цього Закону, а також з питань виявлення неоформлених трудових відносин та законності припинення трудових договорів.
Позапланові заходи державного нагляду (контролю) здійснюються у порядку, встановленому Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Позапланові заходи державного нагляду (контролю) у період дії воєнного стану здійснюються:
за наявності підстав, визначених абзацами п`ятим, восьмим, дев`ятим, десятим частини першої статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»;
за зверненням Київської міської військової адміністрації або обласної військової адміністрації;
у зв`язку з невиконанням суб`єктом господарювання приписів про усунення порушень вимог законодавства, виданих після 1 травня 2022 року.
У період дії воєнного стану у разі виконання в повному обсязі та у встановлений строк приписів про усунення порушень, виявлених під час здійснення позапланових заходів державного нагляду (контролю), штрафи, передбачені статтею 265 Кодексу законів про працю України, не застосовуються.

Згідно пояснювальної записки до Закону № 2136-IX метою законопроекту є врегулювання окремих питань трудових відносин між працівником та роботодавцем в умовах воєнного часу, враховуючи необхідність забезпечення збалансованості між скороченням видатків роботодавців на оплату відпусток, надурочних годин, годин роботи у святкові та вихідні дні тощо, та забезпеченням мінімально необхідних прав та гарантій працівників. Прийняття законопроекту створить умови для належного функціонування підприємств та установ в умовах воєнного часу, шляхом дерегуляції окремих умов трудових відносин, оперативного залучення працівників до виконання роботи, усунення кадрового дефіциту та браку робочої сили.

Таким чином, на період воєнного стану законодавець, з метою забезпечення умов для належного функціонування підприємств, оперативного залучення працівників, усунення кадрового дефіциту та браку робочої сили скасував штрафи (відповідальність), передбачені ст.265 КЗпП України, за умови усунення порушень, виявлених під час здійснення позапланових заходів державного нагляду (контролю).

Згідно розширювального тлумачення зазначених норм штрафи, передбачені ст.265 КЗпП України, не застосовуються у період дії воєнного стану за умови усунення порушень, виявлених під час здійснення перевірок. Вказане випливає із мети законопроекту, а саме забезпечення належного функціонування підприємств та установ в умовах воєнного часу, шляхом дерегуляції окремих умов трудових відносин, оперативного залучення працівників до виконання роботи, усунення кадрового дефіциту та браку робочої сили.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ще до завершення проведення фактичної перевірки (21.08.2024р.) усунув виявлені порушення, а саме видав наказ № 5 від 20.08.2024р. про прийняття на роботу на посаду продавця продовольчих товарів ОСОБА_2 , уклав з останньою трудовий договір та цього ж дня о 10 год. 56 хв. через свій електронний кабінет подав повідомлення про прийняття працівника на роботу (а.с.25-30).
Тобто, станом на дату розгляду Міжрегіональним управлінням питання щодо накладення на позивача штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення (21.10.2024р.), виявлене під час перевірки порушення було повністю усунуто.

Відтак, станом на 21.10.2024р. підстави для застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафу були відсутніми з огляду на норми ст.16 Закону № 2136-IX.

Окрім цього, зміст ч.3 ст.16 Закону № 2136-IX чітко вказує на те, що у період дії воєнного стану у разі виконання в повному обсязі та у встановлений строк приписів про усунення порушень, виявлених під час здійснення позапланових заходів державного нагляду (контролю), штрафи, передбачені ст.265 КЗпП України, не застосовуються. При цьому, законодавець не конкретизував, ким має бути проведено позаплановий захід і виявлено порушення в сфері праці. Вирішальним в цьому випадку є вчинення порушення законодавства про працю, виявлення якого тягне за собою накладення штрафу, передбаченого ст.265 КЗпП України.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в позовній заяві, заперечення відповідача, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, згідно яких вимоги позивача задоволені у визначений спосіб.

Таким чином, оцінюючи наведені обставини в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про підставність та обґрунтованість заявлених позовних вимог.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування судового рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26.02.2025р. в адміністративній справі № 140/13288/24 залишити без задоволення, а вказане рішення суду – без змін.
Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Західне міжрегіонального управління Державної служби з питань праці.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. Б. Хобор  	

Дата складання повного судового рішення: 29.04.2026р.