Провадження номер № 2/0186/77/26 
Справа № 186/1333/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня 2026 року  м.Шахтарське.
Шахтарський міський суд Дніпропетровської області у складі: 
головуючого - судді - Янжули С.А.
при секретарі - Лиман Н.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Шахтарському в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовною заявою Шахтарського міського житлово-комунального підприємства до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиті комунальні послуги,

ВСТАНОВИВ:
09 березня 2026 року в провадження головуючого - судді Шахтарського міського суду Дніпропетровської області - Янжули С.А., надійшла позовна заява Шахтарського міського житлово-комунального підприємства до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиті комунальні послуги.
Рішенням Шахтарської міської ради №40-41/VІІІ від 10 лютого 2025 року перейменовано Першотравенське міське житлово-комунальне підприємство на Шахтарське міське житлово-комунальне підприємство.
В обґрунтування позову зазначив, що між Шахтарським (Першотравенським) МЖКП та відповідачем встановлені фактичні цивільно-правові відносини з приводу надання комунальних послуг на підставі публічного договору. Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем. Факт приєднання споживача до умов індивідуального договору є вчинення споживачем будь-яких дій, що свідчать про його бажання укласти договір, зокрема, надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунків за надані послуги, факт отримання послуги. 
Відповідач зареєстрований по АДРЕСА_1 та є споживачем послуг, які надаються Першотравенським (нині Шахтарським) міським житлово-комунальним підприємством.
Згідно даних бухгалтерського обліку абонентського відділу позивача сума заборгованості на 01 червня 2025 року становить 40 111,93 гривень, з яких: за централізоване опалення 29 246,26 гривень, за централізоване водопостачання та водовідведення - 7 593,60 гривень, за абонентське обслуговування - 1 117,52 гривень, за вивезення ТПВ - 2 154,55 гривень. 
Послуги були надані в повному обсязі та належної якості. Скарг з приводу ненадання чи неналежного надання послуг від відповідача на адресу підприємства не надходило. Отже, споживач зобов`язаний оплатити спожиті послуги, а виконавець має право вимагати від боржника виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг.
Відповідно п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Згідно ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Відповідно до «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.
Відповідно до вимог статті 67 Житлового кодексу України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Згідно з положеннями статті 68 Житлового кодексу України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги.
Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму богу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Згідно зазначеної статті, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. 
Позивачем неодноразово здійснювались заходи досудового врегулювання спору: щомісячно на адресу відповідача надсилається рахунок з детальним поясненням нарахувань за поточний місяць, де зазначена сума накопиченої відповідачем заборгованості. Вказані заходи не дали жодних результатів. Відповідач продовжує ігнорувати свої зобов`язання.
Просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму боргу за спожиті комунальні послуги в розмірі 40 111,93 гривень та судові витрати по справі.
Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовільнити, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не сповістив, 24 березня 2026 року подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідно до частини першої статті 12 Закону «Про житлово-комунальні послуги», надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Порядок та особливості укладання, зміни і припинення договорів про надання житлово-комунальних послуг визначаються статтями 13-15 цього Закону (частина четверта статті 12 Закону). Нормою частини четвертої статті 13 Закону встановлено, що з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої цієї статті) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом (абзац другий частини четвертої статті 13 Закону). У разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. У разі укладення публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг виконавці комунальних послуг розміщують вимоги до якості відповідних послуг згідно із законодавством та іншу необхідну інформацію для кожного багатоквартирного будинку окремо на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на власному веб-сайті. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування таких вимог у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг (частина п`ята статті 13 Закону). Із системного аналізу наведених вище норм слідує, що зобов`язання зі сплати наданих комунальних послуг виникають: внаслідок укладення договору між постачальником та споживачем, предметом якого є надання комунальних послуг; внаслідок приєднання споживача до публічного договору приєднання. Відповідно, моментом набрання чинності договором про надання комунальних послуг є: або в момент підписання договору сторонами, або зі спливом 30 днів з дня опублікування тексту договору у спосіб, що вказаний вище.
Відповідач не отримував пропозицій від позивача укласти договори про надання комунальних послуг, позивач не надав доказів звернення з такими пропозиціями до відповідача. Відтак, ймовірно, позивач у своїй позовній заяві стверджує про укладення договорів про надання комунальних послуг за правилами публічних договорів приєднання, для яких моментом укладення є 31 день з дня опублікування текстів таких договорів, вимог до якості відповідних послуг згідно із законодавством та іншу необхідну інформацію для кожного багатоквартирного будинку окремо на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на власному веб-сайті. У зв`язку з цим позивач у своїй позовній заяві переконує суд, що ним виконано вимоги зазначених норм Закону, опубліковано на офіційному вебсайті Шахтарської міської ради Синельниківського району Дніпропетровської області тексти договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, послуг з надання послуг з централізованого теплопостачання та вивезення твердих побутових відходів, іншу інформацію, передбачену статтею 13 Закону. З цього приводу позивачем зазначено відповідні покликання на такі публікації. Однак, відповідачем шляхом переходу за наведеними позивачем покликаннями встановлено відсутність цих публікацій на офіційному вебсайті органу місцевого самоврядування (скріншоти відповідних сторінок в мережі Інтернет додаються).
Нормою частини першої статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (частина друга статті 509 Цивільного кодексу України).
Норми статті 11 Цивільного кодексу України встановлюють вичерпний перелік підстав виникнення цивільних прав і обов`язків: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти (частина друга статті 11 цього Кодексу); 5) акти цивільного законодавства (частина третя статті 11 цього Кодексу); 6) акти органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування (частина четверта статті 11 цього Кодексу); 7) рішення суду (частина п`ята статті 11 цього Кодексу); 8) настання або ненастання певної події (частина шоста статті 11 цього Кодексу). Інших підстав виникнення цивільних прав та обов`язків цивільне законодавство не містить. Відтак, посилання позивача про надання комунальних послуг відповідачеві з власної волі (оскільки відсутній укладений договір шляхом його підписання або ж приєднання відповідача до публічного договору приєднання внаслідок недотримання відповідачем порядку, встановленого Законом) не є підставою виникнення між сторонами зобов`язання. У типових правовідносинах актуальна судова практика свідчить про те, що факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448 цс 19) та постановах Верховного Суду: від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц (провадження № 61-11107 св 18), від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16 (провадження № 61-26204 св 18), від 04 вересня 2022 року у справі № 201/1807/21 (провадження № 61-2572 св 22), від 07 листопада 2023 року у справі № 643/17352/20 (провадження № 61-9449 св 22), від 22 грудня 2023 року у справі № 607/2611/22 (провадження № 61-9399 св 23).
Однак, вивченням зазначених вище судових рішень встановлено, що вони стосуються не подібних, а лише типових правовідносин, оскільки у справах, що були розглянуті судами, надавачі комунальних послуг виконали обов`язкові вимоги, передбачені статтею 13 Закону, внаслідок чого між постачальниками комунальних послуг та споживачами виникли цивільні зобов`язання, попри не укладення окремих письмових договорів та невчинення споживачем дій для приєднання до публічного договору приєднання надання комунальних послуг. У даному ж випадку ці правові позиції Верховного Суду є незастосовними, оскільки позивачем не виконано вимоги статті 13 Закону щодо публічного договору приєднання, про що зазначалося вище.
Отже, покликання позивача на те, що відповідач зобов`язаний виконувати обов`язки зі сплати за комунальні послуги без наявного цивільного зобов`язання, є неспроможними.
Навіть якщо допустити, що позивач помилково вважав, що між ним та відповідачем виникли цивільні зобов`язання в розумінні цивільного законодавства, то залишається незрозумілим факт нарахування плати за комунальні послуги за період відсутності обов`язку відповідача щодо такої сплати. Так, відповідно до норми пункту шостого частини першої статті 7 Закону, споживач має право, зокрема, на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.
Відповідач у грудні 2019 року надіслав на адресу електронної пошти позивача, яка була актуальною на той момент, про невикористання комунальних послуг відповідачем та про відсутність права позивача нараховувати таку плату (скріншоти запиту та електронної пошти додаються).
На такий лист відповідача позивач не відповів. Проте, його згоди для реалізації зазначеного вище права споживача комунальних послуг не потребується.
Тому відповідач вважав, що плата за комунальні послуги йому не нараховується.
Після отримання ухвали Шахтарського міського суду Дніпропетровської області від 11 липня 2025 року про відкриття провадження в цій справі відповідачем на адресу електронної пошти позивача, яка зазначена в позовній заяві, було направлено повторно запит про перерахунок суми заборгованості за надані комунальні послуги. Однак, такі листи не було доставлено, оскільки такої адреси електронної пошти не існує (скріншоти та копія звернення додаються).
На цій підставі відповідачем було здійснено перевірку факту реєстрації позивача в електронній системі документообігу «Вчасно», внаслідок чого було встановлено, що позивач є зареєстрованим користувачем цього сервісу та використовує його в своїй господарській діяльності.
14 липня 2025 року відповідачем через сервіс «Вчасно» було направлено на адресу позивача повторну заяву про перерахунок заборгованості за надані комунальні послуги (скріншоти підтвердження додаються).
26 вересня 2025 року позивачем було зареєстровано відповідь за вих № 2723, що надійшла на електронну пошту відповідача. Аналіз цієї відповіді не дозволяє встановити, чи застосовано позивачем зазначені вище норми закону щодо права на неоплату за комунальні послуги. Більше того, позивач зазначив, що нарахування плати за водопостачання та водовідведення здійснювалось ним відповідно до показань приладів обліку. Ця інформація не відповідає дійсності й таким чином позивач вводить суд в оману з метою домогтися ухвалення судового рішення, не заснованого на фактичних обставинах справи: якщо нарахування здійснено дійсно за показаннями приладів обліку відповідача, то позивач мав би мати актуальні показання лічильника, а не писати у відповіді про якесь їх уточнення; з жовтня 2019 року по цей час у квартирі ніхто не проживав та не проживає, показники лічильника щодо спожитої кількості холодної води в цей час, відповідно, не змінювався, проте в «табличці» позивача, доданій до позовної заяви, така плата систематично і безпідставно нараховувалась за незрозумілою логікою та правовою підставою. Більше того, зазначена відповідь позивача не містить жодних пояснень і щодо підстав нарахування плати за інші послуги, зокрема, вивезення твердих побутових відходів. Окрім того, інформую суд про те, що відповідач після завершення навчання на денній формі аспірантури закладу вищої освіти, розташованого в місті Києві, знаходиться постійно в цьому ж населеному пункті, оскільки має в місті Києві постійне місце роботи в Національному агентстві з питань запобігання корупції та Національному агентстві України з питань державної служби. Відтак, і станом на 20 серпня 2025 року у позивача відсутні правові підстави для нарахування плати за користування комунальними послугами, якими відповідач не користувався через тимчасову відсутність за місцем проживання більше 30 календарних днів. Верховний Суд у своїх правових позиціях щодо розгляду подібних цивільних справ неодноразово наголошував на тому, що підставою для нарахування плати є фактичне користування комунальними послугами (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі № 176/552/22). Відтак, позивач не має права вимагати з відповідача сплати за користування комунальними послугами з 01 жовтня 2019 року (час фактичного залишення місця проживання у зв`язку з навчанням) до сьогоднішнього дня.
Позивачем долучено до позовної заяви документ в табличному вигляді, який не містить назви, проте на переконання позивача свідчить про наявну суму заборгованості за спожиті комунальні послуги. Проте, з цього документа незрозуміло, за який саме об`єм наданих послуг помісячно позивачем було нараховано суму до оплати, яка методика обрахунку вартості комунальних послуг ним була застосована, враховуючи, що в квартирі відповідача встановлено лічильник для обліку централізованого водопостачання. Відсутня також детальна калькуляція щодо вартості одиниці комунальних послуг (тариф), на підставі чого було розраховано помісячно суму вартості спожитих комунальних послуг. Все це не дає змоги встановити дійсну суму несплачених коштів за надані відповідачеві комунальні послуги. Основні положення щодо формування рахунків на оплату послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення визначені Вимогами до формування рахунків на оплату послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затвердженими наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 31 січня 2020 року № 23 (зареєстровані в Міністерстві юстиції України 25 лютого 2020 року № 202/34485) (далі - Вимоги). Пунктом 4 Вимог встановлено, що рахунок на оплату комунальних послуг має обов`язково містити: 1) загальну інформацію: повне найменування виконавця комунальної послуги або повне найменування /прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - підприємця уповноваженої особи; код згідно з ЄДРПОУ виконавця комунальної послуги або код згідно з ЄДРПОУ / реєстраційний номер облікової картки платника податків уповноваженої особи (серія та номер паспорта для фізичних осіб, які через релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номеру облікової картки платника податків); платіжні реквізити виконавця комунальної послуги або уповноваженої особи; вид платежів; розрахунковий період для комунальних послуг (календарний місяць або інший період, визначений договором про надання комунальних послуг); 2) інформацію про споживача: найменування / прізвище, ім`я, по батькові, абонентський номер споживача; адреса місця знаходження (для юридичних осіб) або місця проживання (для фізичних осіб); відомості про кількість осіб, що проживають за адресою споживача (у разі відсутності вузлів комерційного / розподільного обліку); 3) інформацію про нарахування та оплату комунальної послуги, обсяги її споживання: обсяг комунальної послуги спожитий у будівлі та конкретним споживачем за розрахунковий період, який визначається згідно з вимогами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та умовами договору про надання комунальних послуг; поле для внесення споживачем показань вузлів розподільного обліку / приладів - розподілювачів теплової енергії (якщо згідно із законом або договором про надання комунальних послуг такі показання знімає споживач); поточні та попередні показання вузлів обліку / приладів - розподілювачів (вузлів комерційного/розподільного обліку питної води, теплової енергії, гарячої води, приладів - розподілювачів теплової енергії), різницю між цими показаннями; норми споживання комунальних послуг, встановлені органом місцевого самоврядування (у разі коли обсяг споживання відповідної комунальної послуги визначається за нормою споживання); загальну суму платежу за спожиту комунальну послугу із структурою обсягу комунальної послуги, визначеною відповідно до вимог Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом
Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 28 грудня 2018 року за № 1502/32954 (у редакції наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28 грудня 2021 року № 358), протягом розрахункового періоду; суму заборгованості за спожиті комунальні послуги, що не погашена споживачем на дату формування рахунків на оплату комунальних послуг (за наявності); суму нарахованої споживачеві пені за несвоєчасне здійснення платежів за спожиті комунальні послуги (за наявності); суму перерахунку платежів та попередньо оплаченої відповідної комунальної послуги (за наявності); період, за який здійснюється перерахунок (за наявності); суму неустойки (штрафу, пені), що сплачується виконавцем комунальної послуги споживачу (за наявності); діючі тарифи (із зазначенням розміру податку на додану вартість) на відповідні комунальні послуги; 4) іншу інформацію, зокрема: середній обсяг споживання та середній розмір плати за комунальну послугу іншими споживачами відповідної категорії (у тому числі в розрізі класів будівель), яким комунальну послугу надає виконавець, визначені відповідно до вимог Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 28 грудня 2018 року за № 1502/32954; рекомендації щодо можливих заходів з підвищення енергоефективності будівель, інформація про державні цільові та інші програми підвищення енергоефективності, контактну інформацію та порядок одержання додаткової інформації (у рахунку на оплату послуги з постачання теплової енергії); контакти виконавця комунальної послуги або уповноваженої особи (номер телефону, факсу, електронна адреса, сайт, поштова адреса). У разі укладення між споживачем та виконавцем комунальної послуги індивідуального договору про надання комунальної послуги або індивідуального договору з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у рахунку на оплату комунальної послуги зазначається інформація, окрім тієї, що зазначена у попередніх абзацах цього пункту, про: розмір плати за абонентське обслуговування; розрахунковий період для плати за абонентське обслуговування (календарний місяць); суму нарахувань за абонентське обслуговування та стан оплати; суму заборгованості за абонентське обслуговування, що не погашена споживачем на дату формування рахунків на оплату комунальних послуг (за наявності); розмір плати за обслуговування, поточний ремонт внутрішньобудинкових систем будинку, які забезпечують надання відповідної комунальної послуги (за наявності); розрахунковий період для плати за обслуговування, поточний ремонт внутрішньобудинкових систем будинку (календарний місяць) (за наявності); суму нарахувань за обслуговування, поточний ремонт внутрішньобудинкових систем будинку та стан оплати (за наявності); суму заборгованості за обслуговування, поточний ремонт внутрішньобудинкових систем будинку, що не погашена споживачем на дату формування рахунків на оплату комунальних послуг (за наявності).
Оскільки позивач стверджує про наявність конкретної суми заборгованості відповідача за надані комунальні послуги, то докази, які підтверджують цей факт, мають відповідати нормативним вимогам до такого роду документів, зокрема Вимогам. Долучений позивачем до позовної заяви документ без назви та з незрозумілими цифрами в табличному вигляді неможливо сприймати як достовірний та належний доказ у даному спорі з огляду на те, що юридична природа (підстава складання такої «таблички», порядок внесення та відображення в ній відомостей; можливостей відповідача верифікувати дані, відображені в ній тощо). Відтак, вбачається, що за наведених в позовній заяві обставин та аналізу доданих до неї документів суд позбавлений можливості винести законне та обґрунтоване рішення.
Просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Позивачем 01 квітня 2026 року долучено до матеріалів справи письмові пояснення по справі, в яких зазначено, що розділом 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», пунктом 45 Постанови КМУ № 690 від 05.07.2019 року «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення» передбачено обов`язок споживача надавати показання вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання послуги з централізованого водопостачання. Однак, незважаючи на це, відповідачем, починаючи з жовтня 2019 року показання лічильника води підприємству не надавались. Нарахування за водопостачання ОСОБА_1 проводилося на підставі пункту 6 наказу Першотравенського міського житлово-комунального підприємства № 97 від 06 травня 2019 року, в якому зазначено, що абонентському відділу потрібно здійснювати прогнозовані нарахування споживачам які протягом поточного місяця не надали показники засобів обліку води, з розрахунку 3 куб. м на одну зареєстровану особу, з можливістю подальшого коригування на фактично спожиті обсяги водоспоживання. Аналогічна норма міститься в Методиці розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 року № 315 (зі змінами та доповненнями) в якому зазначено, що після відновлення надання споживачами вузлів комерційного або розподільного обліку виконавець або інша особа, яка здійснює розподіл обсягів комунальних послуг, зобов`язані провести перерозподіл обсягу спожитої послуги у будинку та перерахунок з ним, відповідно до Методики.
Листом № 2723 від 26 вересня 2025 року відповідачу було повідомлено, що перерахунок заборгованості за водопостачання можна провести по фактичним показанням лічильника, які необхідно надати в Абонентський відділ підприємства. Однак, цей лист відповідачем було проігноровано. Таким чином, підприємство не має можливості провести коригування на фактично спожиті обсяги водоспоживання, оскільки споживач не надає фактичні показання засобів обліку води.
Стосовно відсутності укладеного письмового договору повідомляє наступне. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг (ч.І ст.6 Закону).
Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором (п. 1,5,11).
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону споживач здійснює оплату за спожиті комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Таким чином, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» на споживача покладено обов`язок укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом та оплачувати житлово-комунальні послуги, у строки, встановлені договором або законом.
Наведені приписи закону свідчать про обов`язковість договору про надання житлово- комунальних послуг для споживача та неможливість останнього відмовитись від укладання договору, а сам договір є укладеним з моменту, коли споживач акцептував пропозицію офертанта повністю та без застережень або у вигляді конклюдентних дій прийняв оферту, або за умови передбачення такого у договорі або законі не висловив заперечень проти договору у формі мовчання.
Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 646/834/17.
Відсутність між сторонами договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг. На це вказав Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2024 року по справі № 463/6799/18. Відповідна судова практика: (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17, постанови Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц, від 18 вересня 2019 року у справі № 369/36/82/16-ц, від 07 лютого 2024 року у справі № 372/2236/21.
Стосовно юридичної легітимності таблички, доданої до позовної заяви.
Договором № 48/2024/423 від 05 грудня 2024 року та договором №64/2025/428, укладеним між Першотравенським міським житлово-комунальним підприємством та приватним підприємством «Кварц-Сервіс», предметом якого є надання підприємством послуг з інформаційно-технологічного супроводження програмного продукту Замовника Абонентське обслуговування ПП «КВАРТАЛ» комунального підприємства підтверджується, що даним програмним продуктом підтримується абонентський облік підприємства, нараховується плата за надані послуги, визначається обсяг послуг, обліковується оплата споживачів. Тому додана до позовної заяви табличка з розрахунком нарахованої заборгованості є цілком легітимною. Позовні вимоги підтримує, просить їх задовільнити.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, приходить до наступного висновку.
За правилами статей 2, 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).
Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. 
Водночас, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі, регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (ч. 1). 
Судом встановлено, що в квартирі АДРЕСА_2 , зареєстрований ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб №2780 від 20 травня 2025 року.
Затрати на утримання та обслуговування вказаного будинку по наданню відповідачам комунальних послуг, а саме: централізованої подачі питної води, централізованого опалення, водовідведення та вивіз ТПВ несе Шахтарське міське житлово-комунальне підприємство.
Розрахунком по абоненту - квартирі АДРЕСА_2 підтверджується, що заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг становить: за централізоване опалення за період з 01 листопада 2019 року по 01 червня 2025 року становить 29 246,26 гривень, за водопостачання та водовідведення за період з 01 жовтня 2019 року по 01 червня 2025 року становить 7 593,60 гривень, за абонентське обслуговування за період з 01 лютого 2022 року по 01 червня 2025 року - 1 117,52 гривень, за вивіз ТПВ за період з 01 жовтня 2019 року по 01 червня 2025 року - 2 154,55 гривень, а всього: 40 111,93 гривень. 
Відповідач не відмовлявся від споживання вказаними послугами у встановленому порядку, доказів зворотного не надано.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Позивач є виконавцем послуг з централізованого опалення, водопостачання та водовідведення, збору та вивозу твердих побутових відходів, абонентського обслуговування за місцем проживання відповідача.
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.
Учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг (ч.1 ст. 6 Закону).
Відповідно до ч.2 ст. 7 Закону індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором (пп. 1, 5, 11).
Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Таким чином Законом України «Про житлово-комунальні послуги» на споживача покладено обов`язок укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Наведені приписи закону свідчать про обов`язковість договору про надання житлово-комунальних послуг для споживача та неможливість останнього відмовитись від укладання договору, а сам договір є укладеним з моменту, коли споживач акцептував пропозицію офертанта повністю та без застережень або у вигляді конклюдентних дій прийняв оферту, або за умови передбачення такого у договорі або законі не висловив заперечень проти договору у формі мовчання.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі N 646/834/17.
Згідно з пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року №2189-VIII договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.
Обов`язок сплатити за надані й спожиті послуги випливає також з частини першої статті 11 ЦК України про те, що цивільні права та обов`язки випливають з дій осіб, що передбачені актом цивільного законодавства.
Відсутність між сторонами договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг. На це вказав Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2024 року по справі №463/6799/18. Зазначена практика правозастосування правових норм у сфері оплати житлово-комунальних послуг є сталою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі 712/8916/17, постанови Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц, від 18 вересня 2019 року у справі № 369/3682/16-ц, від 7 лютого 2024 року у справі № 372/2236/21).
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Так, в силу ч.ч. 1,3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст.9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг.
Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.  Встановлення тарифів на комунальні послуги відноситься до повноважень органів місцевого самоврядування.
Індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до Закону України «Про житлово - комунальні послуги» споживач повинен своєчасно у встановлений термін сплачувати надані послуги.
Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що послуги позивачем в зазначеному будинку надаються постійно та за тарифами, які встановлені уповноваженими органами, в той же час відповідач від надання зазначених послуг не відмовлявся, будь-яких актів/претензій щодо неналежної якості послуг або відсутності послуг не надсилав. Таким чином, об`єкт забезпечується діями позивача відповідними послугами, а відповідач, який зареєстрований в зазначеному житловому приміщенні, користується житлово-комунальними послугами, наданими позивачем, є їх споживачем.
До матеріалів справи відповідачем долучено копію довідки від 31 березня 2022 року та копію договору №89Д-19 від 01 жовтня 2019 року, які підтверджують те, що відповідач з 2019 року навчався у Київському національному університеті імені Тараса Шевченка денного відділення аспірант. Строк закінчення закладу освіти 30 вересня 2023 року. Проживає в гуртожитку.
Також, ним долучено запит-клопотання щодо ненарахування плати за житлово-комунальні послуги від 16 грудня 2019 року, адресований Першотравенському МЖКП, в якому він просить не нараховувати йому плату за житлово-комунальні послуги через навчання та, відповідно, не проживання за місцем реєстрації, однак доказів того, що позивачем отримувалося у передбачений законодавством спосіб це повідомлення, суду не надано.
13 липня 2025 року відповідач звернувся до Шахтарського МЖКП із повторною заявою про реалізацію права на неоплату житлово-комунальних послуг, посилаючись на те, що у період з 01 жовтня 2019 року по 30 вересня 2023 року він тимчасово не проживає за зареєстрованим місцем проживання через навчання на денній формі аспірантури, а також його тимчасове перебування у м.Києві з 30 вересня 2023 року по теперішній час через знаходження там його основного місця роботи.
На вказану заяву ним було отримано відповідь Шахтарського МЖКП від 26 вересня 2025 року про те, що згідно п.6 ч.1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на не оплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні споживача та інших осіб понад 30 календарних днів,за умови документального підтвердження.
Відтак, заборгованість, що обліковується за послугу теплопостачання не може бути списана. Послуга з водовідведення та водопостачання за вказаною адресою здійснюється відповідно до приладів обліку, тому перерахунок заборгованості можна зробити по фактичних показниках лічильника, які треба надати в Абонентський відділ.
Послуга з поводження з побутовими відходами за адресою: АДРЕСА_1 буде перерахована за період з 01 жовтня 2019 року по 31 жовтня 2022 року. З 01 листопада 2022 року послуга була передана за рішенням Виконавчого комітету Першогравенської міської ради Х»140 від 18 жовтня 2022 року ТОВ «ВОСТОКАГРОІНВЕСТ», яке знаходиться за адресою м. Шахтарське, вул. Молодіжна, б. 26. Згідно п.39 Постанови КМУ № 690 від 05.07.2019 року, споживач не звільняється від оплати послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Споживач не звільняється від плати за абонентське обслуговування у разі відсутності фактичного споживання ним послуг. 
Суд не може взяти до уваги доводи відповідача про те, що він звертався до позивача із заявою про здійснення перерахунку по оплаті за комунальні послуги, оскільки згідно п.6 ч.1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на не оплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні споживача та інших осіб понад 30 календарних днів,за умови документального підтвердження. Відтак, заборгованість, що обліковується за послугу теплопостачання не може бути списана. Послуга з водовідведення та водопостачання за вказаною адресою здійснюється відповідно до приладів обліку, тому перерахунок заборгованості можна зробити по фактичних показниках лічильника, які відповідачу слід було надати в Абонентський відділ Шахтарського МЖКП у любий зручний для нього спосіб, однак довідкою Шахтарського МЖКП №405 від 01 квітня 2026 року підтверджується, що показання лічильника води, починаючи з жовтня 2019 року за адресою: АДРЕСА_1 , споживачем ОСОБА_1 , не надавалися (будь-яким зручним для нього способом). Крім того, відповідачем не надано доказів ані суду, ані позивачу свого постійного фактичного не проживання за місцем реєстрації після 2023 року; також із заявою про здійснення перерахунку за спожиті комунальні послуги відповідач звернувся лише 13 липня 2025 року, в той час, як борг за спожиті комунальні послуги накопичувався з листопада 2019 року, а 18 червня 2025 року позивач звернувся з даним позовом до суду, навівши розрахунок суми боргу відповідача.
На підтвердження законності своїх позовних вимог позивачем також долучено до справи копію наказу №97 від 06 травня 2019 року "Про облікову політику підприємства", Перелік і склад статей калькулювання виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), який є додатком №1 до наказу №97 від 06 травня 2019 року, Перелік і склад змінних та постійних загальновиробничих витрат, який є додатком №2 до наказу №97 від 06 травня 2019 року, копію договору №48/2024/423 від 05 грудня 2024 року Інформаційно-технологічного супроводження програмних продуктів з додатком №1 до нього, копію договору №64/2025/428 Інформаційно-технологічного супроводження програмних продуктів з додатком №1 до нього, що підтверджують належність та допустимість доказу, долученого до матеріалів справи, - розрахунку боргу відповідача за спожиті житлово-комунальні послуги.
Крім того, копією заочного рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області №186/1889/19 (провадження №2/0186/75/20) від 12 березня 2020 року, яке набрало законної сили 07 серпня 2020 року, підтверджується, що з відповідача стягнуто заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг за вказаною адресою за період з 01 жовтня 2016 року по 17 жовтня 2019 року, що свідчить про невиконання відповідачем свого обов`язку, як споживача комунальних послуг, по їх оплаті протягом тривалого часу.
Виходячи з викладеного, відповідач повинен виконувати обов`язок по оплаті наданих послуг, а тому суд погоджується з доводами позивача.
Таким чином, факт порушення відповідачем зобов`язань щодо своєчасної оплати за надані житлово-комунальні послуги встановлений, а наявність непогашеної заборгованості перед виконавцем послуг Шахтарським МЖКП підтверджений матеріалами справи.
В зв`язку з чим, позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.
Згідно ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.
Оскільки позовні вимоги позивача задоволені, з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір по справі в розмірі 3 028 гривень.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 3, 4, 6, 9, 18, 76, 77, 78, 79, 80, 89, 258, 263, 264 ЦПК України, ст.ст.509, 526, 256, 257, 267 ЦК України, ЗУ " Про житлово - комунальні послуги", - суд

УХВАЛИВ :
Позовні вимоги Шахтарського міського житлово-комунального підприємства до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиті комунальні послуги - задовільнити.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Шахтарського міського житлово-комунального підприємства борг за спожиті комунальні послуги:
- за централізоване опалення за період з 01 листопада 2019 року по 01 червня 2025 року - 29 246,26 гривень, 
- за водопостачання та водовідведення за період з 01 жовтня 2019 року по 01 червня 2025 року - 7 593,60 гривень, 
- за абонентське обслуговування за період з 01 лютого 2022 року по 01 червня 2025 року - 1 117,52 гривень, 
- за вивіз ТПВ за період з 01 жовтня 2019 року по 01 червня 2025 року - 2 154,55 гривень, 
а всього стягнути: 40 111 (сорок тисяч сто одинадцять) гривень 93 копійки. 
Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь Шахтарського міського житлово-комунального підприємства в розмірі 3 028 (трьох тисяч двадцяти восьми) гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.   
Інформація про учасників справи.
Позивач: Шахтарське міське житлово-комунальне підприємство, код ЄДРПОУ 32598423, місцезнаходження юридичної особи: вул.Молодіжна, буд.12, м.Шахтарське, Синельниківського району, Дніпропетровської області.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення виготовлений 13 травня 2026 року.
Суддя: С.А.Янжула.