Справа № 216/8081/25
провадження №2/216/1258/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2026 року м. Кривий Ріг
Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - Гайтко Л.А.
за участі секретаря судового засідання - Маленької Т.О.
без участі сторін та без застосування технічного запису
розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И В :
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 грудня 2010 року, який розірвано рішенням суду від 20 жовтня 2016 року. У шлюбі народилась дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу проживала разом із матір`ю. Рішенням суду від 20 жовтня 2017 року з батька було стягнуто аліменти на утримання дитини. Разом з тим, починаючи з серпня 2025 року дитина фактично проживає разом із батьком та перебуває на його утриманні. У зв`язку з цим позивач просить припинити стягнення з нього аліментів та стягнути аліменти з матері дитини на його користь на утримання неповнолітнього.
Провадження у справі відкрито ухвалою судді від 27.10.2025 року. 
Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Страх В.О. у судове засідання 28.04.2026 року не з`явилися. Представником позивача подано до суду заяву, в якій зазначено, що він просить суд розглянути за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 у призначені судові засідання не з`явилася, як і її представник, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином та своєчасно, що підтверджується матеріалами справи. Повторна неявка відповідача та її представника у судові засідання судом оцінюється як небажання скористатися наданими процесуальними правами. Заяв та клопотань від відповідача до суду не надходило, відзив на позовну заяву не подано. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідач через представника ознайомлена зі змістом позовних вимог та доданими до позову матеріалами. На думку суду, така поведінка відповідача свідчить про недобросовісне користування правами сторони у цивільному процесі, у зв`язку з чим суд визнає неповажною неявку відповідача, та оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, та з урахуванням відсутності заперечення проти заочного рішення сторони позивача, що відповідає положенням ст. ст. 280-282 ЦПК України.
Дослідивши письмові матеріали справи, давши оцінку наданим суду доказам, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Як убачається з матеріалів справи, 18 грудня 2010 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано у Центрально-Міському районному у місті Кривому Розі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 909. Зазначений шлюб припинено на підставі рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 жовтня 2016 року у справі № 216/3603/16-ц, що набрало законної сили у встановленому законом порядку.
У період перебування сторін у шлюбі народилась дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу дитина проживала разом із матір`ю, що не заперечувалося сторонами та відповідало попередньо визначеному порядку здійснення батьківських прав та обов`язків.
Заочним рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 жовтня 2017 року у справі № 216/2340/17, провадження № 2/216/1677/17, з позивача було стягнуто на користь відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі однієї четвертої частки від усіх видів його доходу щомісячно, але не менше тридцяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 травня 2017 року та до досягнення дитиною повноліття.
Разом із тим, під час судового розгляду встановлено, що після ухвалення вказаного судового рішення відбулися істотні зміни фактичних обставин, які безпосередньо впливають на характер та обсяг обов`язку зі сплати аліментів. Зокрема, з серпня 2025 року неповнолітня дитина фактично проживає разом із батьком - позивачем у справі, перебуває на його повному матеріальному забезпеченні, що підтверджується письмовими доказами, долученими до матеріалів справи, у тому числі відповідним актом, а також узгоджується із даними про зареєстроване місце проживання дитини та позивача.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить із такого.
Відповідно до частин третьої та четвертої статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою сторін, а у разі виникнення спору - за рішенням органу опіки та піклування або суду.
Згідно з частиною першою статті 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, такий спір підлягає вирішенню судом із обов`язковим урахуванням ставлення кожного з батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особистої прихильності дитини, її віку, стану здоров`я та інших обставин, що мають істотне значення.
При цьому суд враховує правові підходи, сформовані у практиці Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 54 рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) зазначено, що при визначенні балансу між інтересами дитини та інтересами батьків перевага повинна надаватися найкращим інтересам дитини, які за своєю природою та значущістю мають превалювати над інтересами батьків. Крім того, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не може тлумачитися як така, що надає батькам право вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.
Аналіз наведених норм матеріального права та практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що при вирішенні спорів щодо дітей визначальним є принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, тоді як рівність прав батьків є похідною від обов`язку забезпечити належні умови для її гармонійного розвитку.
Суд також бере до уваги, що чинне законодавство України не встановлює пріоритету жодного з батьків у праві на проживання з дитиною, а тому кожен спір підлягає вирішенню індивідуально, з урахуванням конкретних обставин справи.
Відповідно до загальних засад сімейного законодавства батьки зобов`язані утримувати дитину незалежно від факту перебування у шлюбі, а такий обов`язок є безумовним. При цьому згідно зі статтею 188 Сімейного кодексу України звільнення від обов`язку утримання дитини можливе виключно на підставі рішення суду.
Положеннями частин другої та третьої статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти можуть присуджуватися як у частці від доходу платника, так і у твердій грошовій сумі, а визначений судом спосіб їх стягнення може бути змінений за рішенням суду.
За своєю правовою природою аліменти є коштами, що належать дитині та спрямовані на забезпечення її належного матеріального рівня життя, що прямо передбачено статтею 179 Сімейного кодексу України. Вказані кошти повинні використовуватися виключно в інтересах дитини тим із батьків, з ким вона проживає.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 711/8561/16, відповідно до якої аліменти підлягають стягненню на користь того з батьків, хто фактично проживає з дитиною та здійснює її утримання.
Частиною першою статті 192 Сімейного кодексу України встановлено, що розмір аліментів може бути змінений у разі зміни сімейного або матеріального стану сторін чи інших істотних обставин. Водночас частина четверта статті 273 Цивільного процесуального кодексу України передбачає право сторони вимагати зміни або припинення періодичних платежів у разі зміни обставин, що впливають на їх розмір або тривалість.
Суд зазначає, що зміна місця фактичного проживання дитини та перехід обов`язку її утримання до іншого з батьків є істотною обставиною у розумінні наведених норм права, що обумовлює необхідність перегляду раніше встановленого порядку виконання обов`язку зі сплати аліментів.
Відповідно до частин першої та другої статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність інших утриманців, майновий стан та інші істотні обставини, при цьому розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний гарантований розмір аліментів не може бути меншим ніж п`ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно зі статтею 27 Конвенції про права дитини кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного та соціального розвитку, а батьки несуть основну відповідальність за забезпечення таких умов у межах своїх можливостей.
У підпункті 1 пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 роз`яснено, що право на звернення до суду з вимогою про стягнення аліментів має той із батьків, з ким проживає дитина.
Оцінивши встановлені обставини у їх сукупності, суд доходить висновку, що після ухвалення рішення суду від 20 жовтня 2017 року відбулися істотні зміни, які полягають у зміні місця проживання дитини та особи, яка фактично здійснює її утримання.
За таких обставин подальше стягнення аліментів з позивача на користь відповідача суперечить їх правовій природі, не відповідає реальним обставинам справи та не спрямоване на забезпечення найкращих інтересів дитини, у зв`язку з чим підлягає припиненню.
Водночас, враховуючи встановлений судом факт проживання дитини разом із батьком та перебування її на його утриманні, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для покладення на матір обов`язку зі сплати аліментів на користь позивача на утримання дитини у розмірі однієї четвертої частки від усіх видів її доходу щомісячно, але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до статті 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку щодо утримання дитини визначаються за домовленістю між ними, а у разі відсутності такої домовленості – за рішенням суду, яким кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері чи батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків чи іншого законного представника дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно з вимогами статті 182 Сімейного кодексу України, визначаючи розмір аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника інших дітей чи непрацездатних членів сім`ї, належне йому майно та майнові права, доведені витрати, а також інші обставини, що мають істотне значення, при цьому розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний гарантований розмір аліментів не може бути меншим ніж п`ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері або батька, яка підлягає стягненню як аліменти на дитину, визначається судом.
Згідно зі статтею 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Відповідно до статей 12, 76, 77, 79, 80, 81, 89 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, а належними, допустимими, достовірними та достатніми є докази, які у своїй сукупності дають можливість суду дійти переконливого та обґрунтованого висновку щодо обставин, які входять до предмета доказування. Оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, з урахуванням принципів належності, допустимості, достовірності та достатності доказів, суд доходить висновку, що позивачем доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, у зв`язку з чим заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами та такими, що підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись статтями 5-8, 12-19, 23, 89, 128, 197, 206, 258-259, 263-265, 268, 280-283 Цивільного процесуального кодексу України, Конституцією України, статтями 15, 16 Цивільного кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити.
Припинити стягнення з ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_2 , аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які були стягнуті заочним рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 жовтня 2017 року у справі № 216/2340/17, провадження № 2/216/1677/17, з дня набрання рішенням законної сили.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісяця, починаючи з 21.10.2025 року до досягнення дитиною повноліття у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.
Виконавчий лист, виданий на підставі заочного рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 жовтня 2017 року у справі № 216/2340/17, провадження № 2/216/1677/17, відкликати без подальшого виконання до матеріалів справи.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Відомості про сторін:
Позивач: ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя: Л.А. ГАЙТКО