УХВАЛА

11 травня 2026 року
м. Київ
справа №620/6980/25
адміністративне провадження №К/990/19042/26
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Васильєвої І.А.,
суддів: Шишова О.О., Яковенка М.М.,
перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.10.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.03.2026 у справі № 620/6980/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Добродія Фудз» до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, -
УСТАНОВИВ
Як встановлено з Єдиного державного реєстру судових рішень, Товариство з обмеженою відповідальністю "Добродія Фудз" звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Чернігівській області в якому просило суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення: від 06.06.2025 №10994/ж10/25-01-07-00 на загальну суму 1 520 460 грн; від 13.03.2025 №4501/ж10/25-01-07-00 на загальну суму 5 251 068,00 грн; від 13.03.2025 №4502/ж10/25-01-07-00 на загальну суму 3 418 603,00 грн; від 13.03.2025 №4503/ж10/25-01-07-00 на загальну суму 356 632,00 грн (якими позивачеві визначено до сплати податок на прибуток, податок на додану вартість та встановлено завищення від`ємного значення податку на прибуток і зменшено від`ємне значення ПДВ); від 13.03.2025 №4504/ж10/25-01-07-00 на загальну суму штрафної санкції 2659,00 грн за не реєстрацію податкової накладної.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.10.2025, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.03.2026 у справі № 620/6980/25 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Добродія Фудз» задоволено у повному обсязі.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернігівській області від 06.06.2025 №10994/ж10/25-01-07-00 на загальну суму 1 520 460 грн.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернігівській області від 13.03.2025 №4501/ж10/25-01-07-00 на загальну суму 5 251 068,00 грн.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернігівській області від 13.03.2025 №4502/ж10/25-01-07-00 на загальну суму 3 418 603,00 грн.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернігівській області від 13.03.2025 №4503/ж10/25-01-07-00 на загальну суму 356 632,00 грн.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернігівській області від 13.03.2025 №4504/ж10/25-01-07-00 на загальну суму штрафної санкції 2659,00 грн.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернігівській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Добродія Фудз» судові витрати в сумі 30 280 (тридцять тисяч двісті вісімдесят) грн. 00 коп.
Справу розглянуто за правилами загального позовного провадження.
До Верховного Суду вперше 27.03.2026 надійшла касаційна скарга Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.10.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.03.2026 року у справі № 620/6980/25.
Ухвалою Верховного Суду від 16.04.2026 касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.10.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.03.2026 року у справі № 620/6980/25, повернуто особі, яка її подала.
Підставами для повернення касаційної скарги слугувало те, що у ній не викладені передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку. 
27.04.2026 вдруге до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.10.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.03.2026 у справі № 620/6980/25.
При вирішенні питання про відповідність касаційної скарги вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом встановлено наступне.
1. Щодо строку звернення до суду.
Як вже було зазначено вище, касаційну скаргу подано вдруге 27.04.2026, первісну було повернуто ухвалою Верховного Суду від 16.04.2026.
Скаржником заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку касаційного оскарження, в якому зазначено, що при зверненні з касаційною скаргою вперше, скаржник діяв в межах Кодексу та своєчасно звернулася з касаційною скаргою в межах строків передбачених КАС України. Просить також звернути увагу, що повторна касаційна скарга у даній справі подана в межах процесуального строку, оскільки з дня складання повного тексту судового рішення не пройшов рік.
Розглянувши дане клопотання, Верховний Суд дійшов висновку про його необґрунтованість.
Так, відповідно до положень частини 1 статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Частиною 2 статті 329 КАС України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Відповідно до частини 3 статті 329 КАС України строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною 5 статті 333 цього Кодексу.
Ухвалу про повернення первісної касаційної скарги від 16.04.2026 податковим органом одержано через електронний кабінет системи «Електронний суд» 17.04.2026, а повторно касаційну скаргу подано 27.04.2026. Однак, скаржником не наведено поважних причин пропуску строку касаційного оскарження судових рішень.
Верховний Суд зазначає, що право на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення не є абсолютним. Вчасна первинна подача касаційної скарги не означає, що після її повернення повторне звернення до суду можливе у будь-який довільний строк, без дотримання часових рамок, встановлених процесуальним законом, оскільки у такому разі порушуватиметься принцип юридичної визначеності. Повернення касаційної скарги не зупиняє та не перериває строк на касаційне оскарження і не дає права скаржнику у будь-який необмежений час після сплину строку касаційного оскарження реалізовувати право на оскарження судового рішення повторно.
Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, щодо форми і змісту касаційної скарги. Частиною 1 статті 45 КАС України регламентовано, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
Та обставина, що повернення касаційної скарги не позбавляє повторного звернення до суду касаційної інстанції не означає наявність у особи безумовного права оскаржувати судові рішення у будь-який момент після повернення раніше поданої касаційної скарги без урахування процесуальних строків, встановлених статтею 329 КАС України.
Підстави пропуску строку касаційного оскарження можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з дійсно непереборними та об`єктивними перешкодами, істотними труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений процесуальним законом строк подання касаційної скарги.
Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в касаційному порядку у строк встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку касаційного оскарження з поважних причин.
Таким чином, скаржнику слід надати обґрунтоване клопотання про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, вказавши поважні підстави його пропуску.
2. Щодо підстав позову, то судова колегія зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Верховний Суд зазначає, що відповідно пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Верховний Суд зауважує, що обов`язковою умовою при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; висновку суду, який суперечить позиції Верховного Суду; обґрунтування в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).
До того ж, у разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України), у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
Аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині 1 статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини 4 статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
Підставою касаційного оскарження скаржником зазначено пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України з посиланням на застосування судом апеляційної інстанції вимог п. 44.6 ст. 44 ПК України без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 16.09.2025 у справі №380/8798/21, від 31.07.2024 у справі № 380/5630/23, від 23.05.2024 року у справі № 380/5557/22, від 29.05.2020 року у справі № 826/27811/15, від 06.08.2019 року у справі № 160/8441/18, від 31.01.2020 року у справі № 826/15328/18, від 03.10.2023 року у справі № 420/534/20. Окремо в доводах касаційної скарги скаржник наводить цитати з постанови Верховного Суду від 09.03.2021 року у справі 810/1418/17 в контексті основних умов виникнення у платника права на включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість за умови документального підтвердження їх достовірності.
Разом з тим, Суд звертає увагу, що задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про документальне підтвердження позивачем реальності господарських операцій з контрагентами ТОВ «Шатро Інжиніринг», ТОВ «Шатро Інтеріор Констракшин» і ТОВ «Агро Дарія» та судами не встановлено фактів, які б свідчили про те, що зміст укладених договорів не відповідає дійсним намірам сторін, і що ці наміри спрямовані на ухилення від сплати податків за фінансово-господарськими результатами. Крім цього, суди дійшли висновку про необґрунтованість та безпідставність доводів контролюючого органу щодо заниження позивачем задекларованих показників у рядку 3 Декларацій «Інші доходи» (відносно епізоду по ліцензіару Agrikom Group Limited), оскільки безоплатне отримання виключних майнових прав на торгову марку не створює виникнення активів в бухгалтерському обліку підприємства та не призводить до виникнення доходів (в податковому обліку підприємства не виникає податкових різниць з податку на прибуток). 
За висновками судів, податковим органом не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені наданими документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, недостовірні та (або) суперечливі; як і не надано жодних доказів на підтвердження свого рішення про застосування положень підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України до ТОВ «Добродія Фудз».
До того ж, дійшовши вказаних висновків, суди попередніх інстанцій врахували правові висновки, викладені в постановах Верховного суду від 20 січня 2021 року у справі № 620/1274/19, від 24 листопада 2021 у справі № 640/22390/18, від 14 серпня 2018 року у справі № 815/3479/17, від 19 вересня 2018 року у справі № 2а-2104/12/1370, від 23 січня 2020 року у справі №825/378/16, від 22 вересня 2021 року у справі №826/6155/17 , від 02 липня 2020 у справі №560/711/19, від 19 червня 2020 у справі №160/1446/19, від 22 квітня 2021 у справі №420/3062/19 та від 06.02.2020 у справі №807/1556/17.
Разом з цим, скаржником не наведено підстав щодо помилковості врахування судами попередніх інстанцій таких правових позицій Верховного Суду, або необхідності відступу від такої практики Верховного Суду чи спростування подібності правовідносин у справах, а лише зазначено про необхідність врахування інших правових позиції Верховного Суду.
Проте недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними. Подібність правовідносин означає, зокрема подібність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. При цьому, обставини, які формують зміст таких правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, самі по собі не формують подібності правовідносин, важливими факторами є також доводи і аргументи сторін, які складають межі судового розгляду справи.
Верховний Суд зазначає, що у касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначається підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина 3 статті 334 КАС України).
Отже перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку. 
Доводи касаційної скарги не містять посилань на невірне врахування судами попередніх інстанцій, чи окремо судом апеляційної інстанції таких правових позицій Верховного Суду та зводяться до викладення фактичних обставин справи, цитування норм податкового законодавства, а також висловлення незгоди з наданою судами під час розгляду справи правовою оцінкою доказів у справі та зводиться до їх переоцінки, що не є належним викладенням підстав касаційного оскарження, враховуючи водночас межі касаційного перегляду, визначені статтею 341 КАС України.
Фактично підстави даної касаційної скарги є аналогічними підставам первинної касаційної скарги, яку було повернуто ухвалою Верховного Суду від 16.04.2026.
З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку. Касаційна скарга є подібною до попередніх та не усуває раніше встановлених недоліків.
Згідно з частиною 2 статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини 6 статті 18 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу. 
За правилами частини 2 статті 169 КАС України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Відповідно до вищенаведеного, керуючись статтями 169, 328-330, 332, 355, 359 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.10.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.03.2026 у справі № 620/6980/25 залишити без руху.
Установити скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом:
1) надання обґрунтованого клопотання про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, вказавши поважні підстави його пропуску;
2) належного викладення підстав касаційного оскарження.
Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк касаційна скарга разом із доданими до неї матеріалами буде повернута.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.
Cудді І.А. Васильєва
О.О. Шишов
М.М. Яковенко