ЄУН: 336/3556/25
Провадження №: 2/336/199/2026 
02.07.26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 липня 2026 року м.Запоріжжя
Шевченківський районний суд м.Запоріжжя в складі: головуючого судді Звєздової Н.С., за участі секретаря судового засідання Іванченко О.С., представника позивача адвоката Кацюби М.В., представника відповідача адвоката Буділки П.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжя у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє вимог щодо предмету позову: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про позбавлення батьківських прав, 

В С Т А Н О В И В:
Представник позивача – адвокат Кацюба М.В., який діє на підставі ордеру серії АР 1235109, через підсистему (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд», звернувся з вказаним позовом до суду, в якому просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позовна заява обґрунтована тим, що 23 жовтня 2010 року між ОСОБА_1 (далі - позивач) та ОСОБА_2 (далі – відповідач) було укладено шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оріхівського районного управління юстиції Запорізької області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу був зроблений запис № 72.
У шлюбних відносинах у них народилась спільна донька – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 30.11.2015 у цивільній справі № 323/2535/15-ц шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.
На підставі рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 03.07.2013 у цивільній справі № 323/2320/13-ц, з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 13.06.2013 до досягнення дитиною повноліття.
В той же час, з початку 2022 року малолітня дитина – ОСОБА_3 не проживає з матір`ю, а проживає із батьком та знаходиться на повному його утриманні, а з жовтня 2022 року, у зв`язку воєнною агресією російської федерації та запровадженням воєнного стану, дитина разом з бабусею ОСОБА_4 (матір`ю батька) вимушено тимчасово проживає за межами України під повним піклуванням батька та бабусі. 
Відповідачка протягом тривалого часу не цікавиться життям своєї дитини, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не займається її вихованням та утриманням, не проявляє до дитини батьківської уваги та турботи. 
18 березня 2024 року заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя в справі № 336/7750/23, за наслідками розгляду позову ОСОБА_1 припинено стягнення з нього аліментів, що здійснювалось на користь ОСОБА_2 щомісячно на утримання спільної дитини ОСОБА_3 . 
В ході вирішення цієї справи, судом встановлено, що малолітня дитина ОСОБА_5 дійсно з 19.04.2022 року проживала в сім`ї батька та його дружини ОСОБА_6 , а з жовтня 2022 року перетнула державний кордон України та тимчасово мешкає з бабусею (матір`ю батька) ОСОБА_4 у Республіці Польща. При цьому, сімейні зв`язки із дитиною, спілкування та безпосередня участь у вихованні батьком збережені. 
Суд, дослідивши всі докази по справі, визнав доведеною ту обставину, що з квітня 2022 року матір дитини не цікавиться її долею, її вихованням і розвитком та не бере участь в її утриманні, тобто в такий спосіб ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.
На користь цього висновку свідчить наявність грошових коштів на депозитному рахунку відділу виконавчої служби в межах здійснення примусового виконання виконавчого листа про стягнення аліментів на утримання дитини, адже з серпня 2022 року відповідачка аліменти не отримувала, перераховані позивачем кошти на утримання дитини повертались на депозитний рахунок відділу у зв`язку з закінченням терміну зберігання поштового переказу. 
Таким чином, відповідачка тривалий час не займалась вихованням дитини та її утриманням, а саме позивач брав і бере участь у вихованні та утриманні доньки.
Станом на момент подання цього позову, дитина – ОСОБА_3 через воєнний стан тимчасово перебуває у Польщі, де її тимчасовим опікуном є бабуся (матір батька) – ОСОБА_4 .
Останнім місцем проживання дитини разом з батьком є адреса: АДРЕСА_1 . 
Позивач має постійне місце роботи, а саме, проходить службу в Національній поліції України з листопада 2015 року. З січня 2021 року призначений на посаду спеціаліста – криміналіста слідчого відділення поліції № 4 Пологівського районного відділу поліції ГУНП в Запорізькій області, де працює по теперішній час.
Представником районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, як органу опіки та піклування, під час участі у розгляді цивільної справи № 336/7750/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про припинення стягнення аліментів, було обстежено житлово-побутові умови за місцем проживання позивача та дитини та зроблено висновок про доцільність проживання малолітньої ОСОБА_3 разом з батьком ОСОБА_1 .
На підставі наведеного, з огляду на те, що відповідачка припинила спілкування з дитиною, припинила брати будь-яку участь у її вихованні та утриманні, тривалий час не цікавиться її життям, здоров`ям, навчанням, місце перебування відповідачки невідоме, будь-яких контактів з нею не має, засоби зв`язку невідомі, вихованням та утриманням доньки фактично займався і займається позивач одноособово, на думку позивача, відповідачка втратила моральне та юридичне право бути матір`ю своєї дитини, нічого, як матір, дати їй не може, а позбавлення її батьківських прав повністю відповідає інтересам неповнолітньої дитини.
З огляду на це, позивач звертається до суду з позовом про позбавлення відповідачки батьківських прав відносно їх сумісної неповнолітньої дитини.
Ухвалою суду від 22.04.2025 позовна заява залишена без руху. Недоліки позивачем були усунені вчасно.
Ухвалою суду від 29.04.2025 позовна заява прийнята до розгляду. Постановлено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження.
18.08.2025 до суду надійшла відповідь з Держаної прикордонної служби України про те, що ОСОБА_2 в період з 01.01.2022 по 15.08.2025 в Базі даних не виявлено.
Ухвалою суду від 14.10.2025 залучено в якості третьої особи, яка не заявляє сам остійних вимог щодо предмету позову: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району.
04.12.2025 на адресу суду надійшов висновок Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою суду від 08.12.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову: ОСОБА_4 . Визнано обов`язкову явку позивача та відповідачки.
Відзив від відповідачки та її представника на позов до суду не надійшов.
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав позовну заяву у повному обсязі, суду пояснив, що він розлучився із відповідачкою у 2014 році. Зв`язок з матір`ю доньки він не підтримує, останній раз бачив відповідачку на вулиці у приблизно у 2016-2017 роках. На той час відповідачка інколи забирала їх спільну доньку Рєнату до себе додому, але донька з матір`ю майже не спілкувалися, оскільки дитина постійно грала в планшет, а відповідачка займалась своїми справами. З 2022 року, у зв`язку із вторгненням рф на територію України, їх донька ОСОБА_8 та мати позивача – ОСОБА_4 мешкають у Польщі, відповідно до польського рішення остання стала опікуном над неповнолітньою ОСОБА_8 , оскільки вони мешкають разом і його матір здійснює догляд за Рєнатою. Позивач разом з дружиною ОСОБА_9 декілька разів їздили до доньки, вітали її зі світами. Спільна донька ОСОБА_8 з 2011 року по 2018 рік мешкала з бабусею – матір`ю відповідачки. Після смерті бабусі дитина почала мешкати з позивачем та його новою дружиною ОСОБА_9 , з якою він одружився у 2015 році. ОСОБА_10 добре ставиться до його доньки, у них тісні стосунки. Разом вони мешкають з 2018 року як сім`я. В мобільному телефоні дружини ОСОБА_8 записана як « ОСОБА_11 ». Дружина ОСОБА_12 допомагала ОСОБА_8 у навчанні, водила до лікаря, купувала ліки, купувала доньці речі. На сьогоднішній день відповідачка взагалі не спілкується з донькою, не телефонує їй, не цікавиться її життям, не надає жодної фінансової допомоги щодо утримання та розвитку дитини, не намагається налагодити з нею зв`язок. За час перебування позовної заяви у суді на зв`язок з позивачем чи їх спільною донькою не виходила. У 2023 році він разом з дружиною ОСОБА_9 їздили до Рєнати у Польщу, після цього його дружина неодноразово сама відвідувала Рєнату. Також позивач додав, що він працює старшим спеціалістом-криміналістом у ГУНП в Запорізькій області. Він майже кожного дня виїжджає до міста Оріхів та фіксує влучання дронів, ракет у будівлі та людей. Виконуючи завдання, ризикує своїм життям, адже виїжджає на місце прильотів і під час обстрілів. Окрім того, він вивозить з зони активних бойових дій людей до м.Запоріжжя, а також тіла загиблих осіб. Враховуючи цю обставину, той факт, що відповідачка не виходить на зв`язок, не зацікавлена у спілкуванні зі своєю донькою, місце знаходження її не відомо, той факт, що робота позивача є небезпечною для життя, той факт, що його дружина ОСОБА_10 бажає удочерити Рєнату, та, у випадку, незворотних наслідків пов`язаних із безпосереднім виконанням позивачем своїх обов`язків, задля того, щоб його дружина ОСОБА_10 мала законне право представляти інтереси неповнолітньої Рєнати, просить суд позбавити відповідачку ОСОБА_2 батьківських прав.
Представник позивача адвокат Кацюба М.В. підтримав позовні вимоги. Просив суд задовольнити позов з підстав, викладених у ньому. Додав, що жодних активних дій під час перебування позовної заяви у суді по відношенню до своєї доньки Рєнати, відповідачкою здійснено не було, що говорить про не бажання виконувати свої батьківські обов`язки, а тому є всі законні підстави для задоволення позову.
Представник відповідачки адвокат Буділка П.В. пояснив суду, що він не знає де перебуває його клієнтка – відповідачка ОСОБА_2 , не знає її адреси проживання, в цьому році не бачився з нею. Знає, що раніше вона проходила військову службу, але із загибеллю чоловіка, вона покинула лави ЗСУ. Наразі вона влаштовує своє особисте життя та проходить ВЛК, вона намагалась зв`язатися з Рєнатою, але дитина не хоче з нею спілкуватися. Також додав, що йому не відомо чому відповідачка не з`являється в судові засідання, адже він повідомляв їй, що суд визнав її явку в судове засідання обов`язковою. Відзив на позовну заяву не подавав, інших обставин справи не знає та додати немає чого.
В судовому засіданні, в якості свідка, в режимі ВКЗ, була допитана ОСОБА_4 , яка є матір`ю позивача та рідною бабусею неповнолітньої Рєнати, яка пояснила суду, що вона разом з онучкою Рєнатою, через повномасштабне вторгнення рф на територію України була вимушена виїхати до Республіки Польща. Відповідно до судового рішення Республіки Польщі, вона є опікуном над Рєнатою до кінці війни. Її син у 2015 році вдруге одружився з ОСОБА_9 , яка добре відноситься до онучки, у них дружні відносини, вони кожен день спілкуються через засоби зв`язку. Біологічна матір Рєнати – ОСОБА_13 взагалі не цікавиться донькою, не телефонує їй, жодним чином не допомагає. Останній раз бачила ОСОБА_14 восени 2022 року, Рєната спілкувалась з нею не більше 10 хв. на вулиці. Також додала, що ніхто не перешкоджає відповідачці спілкуватися зі своєю донькою ОСОБА_8 , але сама дитина наразі вже не хоче підтримувати зв`язок з матір`ю, адже стільки років ОСОБА_14 не бажала спілкуватися з донькою. 
В судовому засіданні була допитана неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в режимі ВКЗ, яка пояснила суду, що вона наразі мешкає у Польщі з бабусею, яка є матір`ю її батька. Вони виїхала до Польщі у 2022 році через повномасштабне вторгнення рф на територію України, вона продовжує навчатися в українській школі. Матір ОСОБА_14 вона бачила останній раз у 2022 році декілька хвилин. До того вони майже не спілкувались, і наразі також не підтримують зв`язок. Рєната не бажає спілкуватися з матір`ю, вона не знає про що з нею можна говорити, оскільки матір взагалі не цікавиться життям Рєнати, не купує їй речі, не піклується про неї, не вітає її з днем народження, не дарує подарунки. Неповнолітня Рєната підтримує близькі стосунки з новою дружиною батька – ОСОБА_9 , остання записана в телефоні дитини як « ОСОБА_15 ». Неповнолітня Рєната хоче щоб ОСОБА_10 стала її матір`ю, оскільки вона піклується про неї, вони постійно на зв`язку, кожен день телефонують одна одній, у них близькі відносини. Також додала, що її матір ОСОБА_14 видалила переписку з нею, що говорить про не бажання спілкуватися з донькою. 
В судовому засіданні була допитана ОСОБА_6 , яка є дружиною позивача, яка пояснила суду, що з позивачем одружилась у 2016 році. Рєната – є рідною донькою позивача. Його колишню дружину, матір Рєнати, вона ніколи не бачила. З дитиною свідок знайома, коли ОСОБА_8 було 3 роки. Знає, що відповідачка не підтримує жодного зв`язку із дитиною, не телефонує їй, не надсилає кошти, не цікавиться життям/навчанням/здоров`ям Рєнати. Відносини між свідком та неповнолітньою ОСОБА_8 добрі, дівчинка у телефону свідка записана як « ОСОБА_11 ». Вони кожен день на зв`язку, декілька разів свідок їздила до Рєнати у Польщу. У травні 2026 дитина переїхала до Івано-Франківська задля вступу до навчального закладу. На який час дитина приїхала в Україну сказати не може, бо все залежатиме від військових дій на території Україні. Її чоловік – позивач по справі ОСОБА_16 звернувся до суду з позов про позбавлення батьківських прав відповідачку ОСОБА_14 , оскільки його робота пов`язана із безпосереднім виконанням обов`язків, які є небезпечними для життя. У майбутньому свідок бажає удочерити Рєнату. У випадку настання незворотних обставин, під час виконання позивачем своїх безпосередніх обов`язків, свідок матиме законне право представляти інтереси неповнолітньої Рєнати.
В судовому засіданні представник третьої особи ОСОБА_17 підтримала висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню неповнолітньої ОСОБА_18 .
В судове засідання представник третьої особи Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району не з`явився, причини неявки суду не надавав, письмових пояснень по суті спору суду надано не було.
Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилася, належним чином повідомлялася про слухання справи у судовому порядку, відзив на позов до суду не надала.
Ухвалу суду від 08.12.2025 про обов`язкову явку відповідачки ОСОБА_2 виконано не було.
Суд, заслухавши сторін, пояснення свідків, думку дитини, представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази надані сторонами, вважає що позов підлягає задоволенню з наступних обставин.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Так, відповідно до свідоцтва про народження батьками неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження.
Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 03.07.2013 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задоволено та стягнено з ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 13.06.2013 року і до досягнення дитиною повноліття.
Заочним рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 30.11.2015 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 18.03.2024 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Оріхівського відділу державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини, припинення стягнення аліментів, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, зобов`язання повернення коштів з депозитного рахунка, стягнутих в межах виконавчого провадження, - задоволено частково. Припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 з 19.04.2022, що здійснювалось на користь ОСОБА_2 , щомісячно, на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку платника аліментів, але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на підставі рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 03.07.2013 у цивільній справі №323/2320/13-ц, пр.2/323/607/13. У задоволенні позовних вимог в частині визначення місця проживання дитини, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, зобов`язання повернення коштів з депозитного рахунка, стягнутих в межах виконавчого провадження, - відмовлено.
Постановою Окружного суду у м. Величка від 21.10.2022 призначено пані ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тимчасовим опікуном над неповнолітньою громадянкою України ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (у перекладі).
Відповідно до копії довідки про доходи від 07.08.2025 ОСОБА_1 працює на посаді старшого спеціаліста-криміналіста та за період з серпня 2024 по липень 2025 включно отримав заробітну плату у розмірі 1 179 482,78 грн.
Відповідно до копії службової характеристики позивач – капітан поліції ОСОБА_1 позитивно характеризується за місцем несення служби.
Згідно копії характеристики учениці 3 класу Запорізької дитячої музичної школи Департаменту культури і туризму ЗМР зазначено, що успіхами учениці Вершиніної Рєнати цікавляться її батько ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_6 . Мати ОСОБА_21 навчанням доньки не цікавиться.
Відповідно до висновку районна адміністрація Запорізької міської ради по Вознесенівському району як орган опіки та піклування вважає за доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до неповнолітньої ОСОБА_3 .
Задовольняючи позов в повному обсязі, суд виходить з таких норм чинного законодавства.
Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Ч.1,2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої ВРУ 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Згідно зі ст.18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
У справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (HUNT v. UKRAINE, Заява N31111/04) Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).
Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11.07.2017 (Заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76).
ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.
Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за ст.8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (п. 100, Справа "Мамчур проти України" від 16.07.2015, №10383/09).
Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що у справах стосовно дітей у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, виходячи із об`єктивних обставин спору, а потім осіб, які висувають відповідні вимоги.
При цьому, згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Ч.8-9 ст.7 СК України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
За нормами ч.1-5 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.
Згідно з ч.1,2,4 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
За змістом п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як передбачено ч.2,3 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених п.2, 4 і 5 ч.1 цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них.
Ст.165 СК України врегульовано, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Крім того, згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Як передбачено ч.1 ст.12 вказаного закону, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.
Суд враховує й роз`яснення, наведені у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» та виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків у цій справі знайшло своє підтвердження, адже відповідачка не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з донькою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти.
Таким чином, враховуючи вище викладене, висновок районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району як орган опіки та піклування, суд приходить до висновку, що матеріали справи містять достатню сукупність доказів, які підтверджують доводи позивача про невиконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків щодо виховання їх спільної доньки ОСОБА_3 ..
На переконання суду це рішення в повній мірі відповідає інтересам дитини, враховуючи тривале невиконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків по вихованню, розвитку, навчанню та забезпеченню дітей.
Щодо посилання представника відповідачки адвоката Буділки П.В., на той факт, що ОСОБА_2 заперечує щодо задоволення позову, то суд зазначає наступне.
Так, ухвалою суду від 08.12.2025 було визнано явку позивача та відповідачки в судове засідання обов`язковою. Відповідачкою ухвала суду виконана не була. Разом з тим, цивільна справа до розгляду призначалася 10 разів. До суду позовна заява надійшла 21.04.2025. За весь час перебування цивільної справи в суді відповідачкою не було здійснено жодних активних дій щодо встановлення стосунків з неповнолітньою Рєнатою, про що сама дитина повідомила під час надання пояснень. Також позивач та свідки під час надання пояснень суду зазначили, що відповідачка не виходила на зв`язок з неповнолітньою ОСОБА_8 . Більш того, самим адвокатом Буділкою П.В. було зазначено, що йому не відомо місце перебування/знаходження/проживання ОСОБА_2 , йому не відомо з яких підстав відповідачка не спілкується з донькою Рєнатою, що говорить про небажання ОСОБА_2 виконувати свої батьківські обов`язки. Посилання адвоката Буділки П.В. на той факт, що відповідачка проходить ВЛК суд відкидає, оскільки доказів цьому надано не було.
Враховую таку позицію відповідачки протягом усього часу розгляду справи, суд розцінює як не бажання виконувати батьківські обов`язки по відношенню до своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_22 .
Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 втратила інтерес до участі у вихованні дитини, не має наміру на відновлення відносин з дочкою, а стороною позивача в судовому засіданні доведена необхідність застосування до відповідачки такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, доцільність вжиття якого сторона позивача аргументувала належним чином.
Суд визнає беззаперечним доказом для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 той факт, що відповідачка так і не вийшла на зв`язок з донькою протягом усього часу розгляду справи у суді, не виконала ухвалу суду про обов`язкову явку до суду, не надала пояснень щодо позову, а її представником - адвокатом Буділка П.В. не надано належних доказів поважності не з`явлення до судового засідання.
Встановивши свідоме нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками, суд приходить до висновку про задоволення позову про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дитини Рєнати.
Ч.1,3 ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України).
Таким чином, за результатами розгляду справи, встановивши фактичні обставини справи, взявши до уваги та надавши правову оцінку всім зібраним у справі доказам на предмет їх належності, допустимості та достатності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.
При цьому, обраний позивачем спосіб захисту відповідає приписам ст.16 ЦК України та є ефективним для захисту прав дитини, відповідає її законним інтересам.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання, як розподілити між сторонами судові витрати.
Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат.
У зв`язку із задоволенням позову на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи у розмірі 1211,20 грн.
Керуючись ст. 2, 7,10, 12-13, 76-81, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 19, 150, 155, 164, 165, 180-181 СК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє вимог щодо предмету позову: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно її неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1 211,20 грн.
Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання (зареєстроване): АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання (зареєстроване): АДРЕСА_3 .
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову:
Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, місцезнаходження: 69014, м. Запоріжжя, вул. Чумаченка, 32, код ЄДРПОУ 37573541.
Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, місцезнаходження: 69035, м. Запоріжжя, вул. Сєдова, 5, код ЄДРПОУ 37573115.

Суддя Наталія Звєздова