Справа №:755/16435/25
Провадження №: 2/755/299/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"18" травня 2026 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі: головуючого судді - Катющенко В.П., розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ро припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів, - 
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом, в якому просить суд: 
1) припинити із 27.06.2025 стягнення аліментів із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у розмірі 2 000 грн. щомісячно на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначених рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26.02.2018 у справі №754/15399/17;
2) стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягувати із 27.06.2025 і до досягнення дитиною повноліття;
3) стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 211,20;
4) стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він із 14.02.2009 по 15.12.2017 перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою, у якому у них народилася дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Судовим наказом Деснянського районного суду міста Києва від 28.09.2017 у справі № 754/12320/17 стягнуто з позивача на користь відповідачки аліменти на утримання сина у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.09.2017 і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 26.02.2018 у справі № 754/15399/17 змінено розмір аліментів, визначений вищезазначеним судовим наказом. 29.03.2018 Деснянським районним судом міста Києва у справі № 754/15399/17 видано виконавчий лист про зміну розміру аліментів, відповідно до якого суд вирішив стягувати з позивача на користь відповідачки аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 2 000 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини. Згідно розрахунку заборгованості від 12.08.2025, виданого головним державним виконавцем Деснянського ВДВС у місті Києві відсутня заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів згідно виконавчого листа Деснянського районного суду міста Києва № 754/15399/17 від 29.03.2018.
Крім сплати аліментів у визначеному судом розмірі, позивач зазначає, що купував сину одяг, книги, іграшки тощо. Однак наразі підстави для стягнення аліментів із нього на користь відповідачки на утримання неповнолітнього сина припинили існувати, оскільки із 27.06.2025 неповнолітній син проживає разом із батьком та знаходиться на його утриманні. Крім того, зі слів сина, у нього склались складні відносини із матір`ю через авторитарний режим виховання, тотальний контроль з її сторони, заборону спілкуватись з друзями.
20.06.2025 син викликав поліцію, оскільки мати не пускала його додому. 23.06.2025 щодо ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП. Згідно протоколу ОСОБА_2 20.06.2025 приблизно о 23 год. 41 хв. за адресою: АДРЕСА_1 ухилилась від виконання батьківських обов`язків, передбачених ст. 150 Сімейного кодексу України, щодо виховання свого сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме не пускала додому на ночівлю. Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 10.07.2025 у справі № 755/11831/25 визнано ОСОБА_2 винуватою у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу.
Факт проживання неповнолітнього сина із 27.06.2025 разом із батьком підтверджується актами від 19.07.2025 № 27, від 21.10.2025 № 30, засвідченими сусідами та головою правління ОСББ «Маяк 95-А» ОСОБА_4 . Крім того, 22.10.2025 спеціалістом Служби у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації проведено інспектування родини неповнолітнього ОСОБА_3 на підставі звернення батька дитини ОСОБА_1 та встановлено, що неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не зареєстрований, але проживає за адресою: АДРЕСА_2 , разом із батьком ОСОБА_1 .
Також позивач зазначає, що після того як син почав проживати із батьком, відповідачка на неодноразові прохання сина та батька відмовилась повертати особисті речі та одяг сина. З урахуванням викладеного, позивач вважає, що наявні підстави для припинення стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина у зв`язку зі зміною обставин, а саме у зв`язку з тим, що син з 27.06.2025 проживає разом із батьком та знаходиться на його утриманні. Із 27.06.2025 по даний час позивач самостійно несе витрати на утримання, виховання та розвиток сина, який проживає разом із ним. Мати дитини проживає окремо, з сином не спілкується, станом дитини не цікавиться, коштів на утримання дитини не надає. Крім того, відповідачка є фізично здоровою працездатною особою, має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього, аліментів нікому не сплачує, інших дітей на утриманні не має. Домовлятися щодо сплати щомісячно аліментів на утримання сина у певній сталій сумі та у певний строк вона не бажає, у зв`язку з чим позивач змушений звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів у розмірі частки усіх видів заробітку (доходу) відповідачки.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 24.10.2025 відкрито провадження у цій цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та визначено відповідні строки.
Представник позивача копію вказаної ухвали суду отримала 25.10.2025, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу.
Копію ухвали суду про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви з додатками відповідачкою отримано не було, а конверт повернувся до суду із відміткою поштового відділення «адресат відсутній».
Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідачка не скористалася процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву. Позивачем додаткових пояснень та доказів також до суду подано не було.
Таким чином, суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Як убачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , його батьками записані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 14.09.2010 (а.с.11).
31.10.2027 державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Годзь Є.І. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_4 з примусового виконання судового наказу № 754/12320/17 виданого 28.09.2017 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 22.09.2017 і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.14-15).
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 26.02.2018 у справі № 754/15399/17 змінено розмір аліментів, встановлених судовим наказом, виданим суддею Деснянського районного суду міста Києва від 28.09.2017, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2 000 грн щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини (а.с.16-18).
29.03.2018 Деснянським районним судом міста Києва видано виконавчий лист № 754/15399/17 про зміну розміру аліментів, встановлених судовим наказом, виданим суддею Деснянського районного суду міста Києва від 28.09.2017, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2 000 грн щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини (а.с.19).
Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів згідно виконавчого листа Деснянського районного суду міста Києва № 754/15399/17 від 29.03.2018, що складений головним державним виконавцем Деснянського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Жиглій В.М., загальний розмір заборгованості станом на 12.08.2025 відсутній (а.с.20-22).
Відповідно до статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з частиною 9 статті 7 СК України (далі - СК України) визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України.
Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
У статті 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 
Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Статтею 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати, спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей (постанова Верховного Суду від 14.03.2018 у справі № 682/690/16-ц).
Відповідно до статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Зазначені норми не встановлюють вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати аліментів. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.
У постанові Верховного Суду від 03.02.2021 у справі № 520/21069/19 зазначено, що норма частини 4 статті 273 ЦПК України не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь-які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів.
З урахуванням предмета цього спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина та на якій підставі.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 зареєстрований з 20.08.1991 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.9).
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований з 03.03.2011 за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.12).
Актом № 27 від 19.07.2025, що підписаний мешканцями квартир АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , а саме ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та затверджений головою правління ОСББ «МАЯК 95-А» Нестеренко І.Н., підтверджується те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно проживає з 27.06.2025 по 19.07.2025 у квартирі АДРЕСА_7 (а.с.13).
Актом № 30 від 21.10.2025, що підписаний мешканцями квартир АДРЕСА_8 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_9 , а саме ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та затверджений головою правління ОСББ «МАЯК 95-А» Нестеренко І.Н., підтверджується те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно проживає з 27.06.2025 по даний час у квартирі АДРЕСА_7 (а.с.51).
Згідно акту обстеження умов проживання встановлено, що головним спеціалістом відділу правового захисту дітей ССДС ДРДА в м. Києві Мироненко Л.М. на підставі заяви № 102/41/У-964 від 20.10.2025 з метою надання до Дніпровського районного суду міста Києва даного акту обстеження умов проживання, проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_2 . Житло розміщене на 8 поверсі 16 поверхового будинку, складається з 2 кімнат та на праві власності квартира належить бабусі дитини ОСОБА_9 . Умови проживання добрі та відповідають санітарно-гігієнічним вимогам. На момент відвідування в квартирі чисто та прибрано. Помешкання облаштовано сучасними меблями та технікою. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: дитина має окреме ліжко, місце для занять, забезпечена одягом, їжею, шкільним приладдям в повному обсязі. За цією адресою проживають: батько ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстрований та проживає); дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (не зареєстрований, проживає); ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Стосунки, традиції сім`ї дружні та приязні (а.с.53).
Із досліджених судом доказів, які описані вище, вбачається, що з 27.06.2025 дитина почала постійно проживати з позивачем, який зобов`язаний сплачувати аліменти на цю ж дитину на користь відповідачки, з якою дитина проживала на час ухвалення рішення про стягнення аліментів, тобто змінилися обставини, що впливають на припинення сплати позивачем відповідних періодичних платежів (аліментів на утримання неповнолітнього сина).
Не проживання з 27.06.2025 неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_2 свідчить про суттєву зміну обставин, що були підставою для стягнення аліментів з позивача на користь відповідачки.
За змістом частини 2 статті 179 та частини 3 статті 181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) сплачуються тому з батьків, разом з яким проживає дитина, і повинні використовуватися виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Отже, стягнення з батька аліментів на дитину у період, коли дитина не проживає з матір`ю, суперечить положенням ст.ст. 179, 181 СК України та цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина, про що зазначається у правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 29.06.2022 у справі № 596/826/21.
Крім того, у правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 28.09.2022 у справі № 686/18140/21, наголошується, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, а дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача.
Згідно з частиною 2 статті 188 СК України, батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду.
Оскільки судом встановлено, що неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 27.06.2025 припинив проживати разом із матір`ю, тому відпали законні підстави для примусового стягнення з позивача на користь відповідачки аліментів на утримання спільної дитини, таким чином суд вбачає підстави для припинення їх стягнення з 27.06.2025. 
З приводу позовних вимог про стягнення аліментів з відповідачки суд зазначає наступне.
Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (стаття 150 СК України).
Згідно зі статтею 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. 
За вимог статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (стаття 182 СК України).
Відповідно до частини 1 статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (частина 5 статті 183 СК України).
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років - 3 196 гривень.
Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Оскільки судом було встановлено, що з 27.06.2025 позивач проживає разом з неповнолітнім сином - ОСОБА_3 , який перебуває на його утриманні і при цьому, відповідачка є особою працездатного віку, законодавчо на останню покладено обов`язок забезпечення утримання та виховання власної дитини, враховуючи вимоги статті 182 СК України, беручи до уваги те, що будь-яких заперечень щодо заявлених позовних вимог відповідачкою суду надано не було, приймаючи до уваги приписи статті 183 СК України, суд доходить висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача на утримання неповнолітнього сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів у розмірі частини з усіх видів її заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та відповідатиме принципам розумності та справедливості.
Крім того, суд звертає увагу, що у відповідності до частини 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а тому вимога позивача про стягнення аліментів з 27.06.2025 задоволенню не підлягає, і суд доходить висновку, що аліменти слід стягувати з 28.08.2025.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
Оскільки в силу пункту 3 статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач був звільнений від сплати судового збору за подання до суду позовуу справах про стягнення аліментів, беручи до уваги, що позивачем заявлялась також вимога про припинення стягнення аліментів за яку ним було сплачено судовий збір в розмірі 1 211,20 грн, з урахуванням статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, статті 4 Закону України «Про судовий збір», статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», із відповідачки підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в розмірі 1 211,20 грн та судовий збір в дохід держави в розмірі 1 211,20 грн.
Вирішуючи питання про стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на оплату професійної правової допомоги, суд виходить з такого.
Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з частиною 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
У своїй постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунки таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано Договір № 16/07-05 про надання правової (правничої) допомоги від 23.07.2025, що укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Міщенко Оксаною Григорівною; ордер на надання правничої допомоги № 1983373 від 26.08.2025; інформаційне повідомлення про зарахування коштів № 551140026 від 11.08.2025, що підтверджує сплату ОСОБА_1 коштів за надання правової допомоги в розмірі 5 000 грн.
Відповідно до п.1.1 Договору № 16/07-25, клієнт доручає. А адвокат зобов`язується надати правову (правничу) допомогу в обсязі та на умовах. Передбачених даним договором, яка полягає в наданні правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, підготовці та поданні до суду позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів представництві в інших державних та не державних органах, перед фізичними та юридичними особами з питань, що стосуються предмета договору, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової (правничої) допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Винагорода (гонорар) адвоката за даним договором складає 5 000 грн (п.3.1. Договору № 16/07-25).
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У постанові від 28.09.2022 у справі №529/201/20 ВС відзначив, що у разі відсутності у тексті договору умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг адвоката суди залежно від конкретних обставин справи та інших доказів мають право відмовити у задоволенні заяви про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.
Відсутність в договорі розміру або порядку обчислення адвокатського гонорару (погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару (додаткова постанова ВС від 06.03.2019 у справі №922/1163/18). У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг суди мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
Таким чином, враховуючи наведене, встановлені судом під час судового розгляду обставини понесення витрат на правничу допомогу, суд доходить до висновку, що заявлені позивачем витрати на правничу допомогу не є обґрунтованими. Відтак, вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн, задоволенню не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 198-201 СК України, ст.ст. 4, 12, 76-81, 89, 133, 137, 141, 211, 223, 247, 258-259, 263-265, 268, 273-274, 279 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів - задовольнити частково.
Припинити стягнення аліментів із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у розмірі 2 000 грн. щомісячно на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягуються на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26.02.2018 у справі №754/15399/17 із 27.06.2025.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28.08.2025 і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 211,20.
Стягнути із ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.
У задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.
Рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Суддя: