Справа №:755/15144/24
Провадження №: 2-а/755/617/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2026 р.         місто Київ 

Дніпровський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Коваленко І.В., розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №3340576 від 25.10.2024 за ознаками частини 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, із закриттям провадження у справі.

Свої вимоги мотивував тим, що 28.08.2024 р. о 15 год. 20 хв. Позивач рухаючись в напрямку м. Вінниці по трасі М21 біля с. Махнівка (Комсомольське) 244 км біля поста поліції при проїзді перехрестя з круговим рухом з крайнього лівого положення прямо був зупинений поліцейським 2 взводу 1 роти 1 батальйону БПП з обслуговування Хмільницького району Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції капралом поліції Олендером Артемом Олександровичем та складено постанову ЕНА № 2931214 за порушення п. 11.5 ПДР за ч.2 ст. 122 КУПАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. Підстава: водій рухався в крайній лівій смузі при вільній правій смузі руху не маючи наміру здійснити поворот ліворуч або розвороту (порушення виїзду на крайню ліву смугу при наявності двох і більше смуг для руху в одному напрямку). 

Позивач вважає зазначену вище постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню в судовому порядку, із закриттям провадженням за ч. 2 ст.122 КУпАП про притягнення до адміністративної відповідальності з огляду на таке. 

В напрямку м. Вінниці по трасі М21 біля с. Махнівка (Комсомольське) 244 км біля поста поліції перед перехрестям з круговим рухом встановлено попереджувальний знак 1.19 «Перехрещення з рухом по колу», інформаційно - вказівний знак 5.16. визначено напрямки руху по смугах, де крайня ліва, середня смуги для руху прямо, крайня права для повороту праворуч. Позивач в`їхав на перехрестя із круговим рухом з крайньої лівої смуги і за відсутності перешкоди праворуч виїхав із кругового руху прямо із ввімкненим поворотом праворуч, але безпідставно був зупинений Відповідачем за порушення п.11.5. ПДР. Відповідно до підпункту б) пункту 9.2. Постанови КМУ № 1306 від 10.10.2001 р «Про Правила дорожнього руху» (далі за текстом - ПДР) водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: перед перестроюванням, поворотом або розворотом. 

Відповідно до п. 10.4. ПДР перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою. 

Згідно з п.10.5. ПДР поворот необхідно виконувати так, щоб під час виїзду з перехрещення проїзних частин транспортний засіб не опинився на смузі зустрічного руху, а у разі повороту праворуч слід рухатися ближче до правого краю проїзної частини. Виїзд з перехрестя, де організовано круговий рух, може здійснюватися з будь-якої смуги, якщо напрямок руху не визначено дорожніми знаками чи розміткою і це не створить перешкод транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку праворуч. 

Водночас, посилання Відповідача на п.11.5. ПДР є необґрунтованим, оскільки такий пункт ПДР не застосовується до правил проїзду перехрестя із круговим рухом при наявності попереджувального знаку 1.19 «Перехрещення з рухом по колу». 

Позивач вважає, що постанова ЕНА № 2931214 від 28.08.2024 р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, є протиправною, оскільки Відповідачем не враховано п.п.9.2.,10.4,10.5 ПДР та порушено ст.ст. 245, 251, 247, 279, 280 КУпАП, а тому постанова підлягає скасуванню в судовому порядку.

09.09.2024, на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, позовна заява передана в провадження судді Арапіної Н.Є.

17.09.2024 ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва Арапіної Н.Є. відкрито провадження у цій адміністративній справі, за правилами спрощеного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, яким роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та визначено відповідні процесуальні строки.

У відповідності до ч. 1 ст. 261 КАС України відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі.

23.10.2024 (Вх.№58530 від 24.10.2024) через систему «Електронний суд» представник відповідача - Грінченко Денис Миколайович подав відзив із запереченнями на позовну заяву, які обґрунтовані такими обставинами. 

Щодо обставин вчинення адміністративного правопорушення відповідач зазначав, що 28.08.2024 року екіпажем батальйону патрульної поліції з обслуговування Хмільницького району УПП у Вінницькій області ДПП під час несення служби на 244 км АД М-21, а с. Махнівка, Хмільницького району, Вінницької області, близько 15 год 19 хв виявлено транспортний засіб - SKODA FABIA (далі - ТЗ) д.н.з НОМЕР_1 , водій якого рухався в крайній лівій смузі при вільній правій, не маючи наміру здійснити поворот ліворуч або розворот, чим порушив пункт 11.5 ПДР України. Після зупинки ТЗ, поліцейський відповідно до частини третьої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» представився водію та повідомив причину зупинки. Після виконання вимог частини третьої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський відповідно до підпункту «а» пункту 2.4 ПДР пред`явив водію законну вимогу про надання для перевірки документів передбачених підпунктами «а», «б», «ґ» пункту 2.1 ПДР, а саме: посвідчення водія відповідної категорії; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водієм виявилась ОСОБА_1 , 1978 року народження - позивач, яка виконала законну вимогу поліцейського, пред`явивши для перевірки вищевказані документи. Відповідно до положень статті 222 КУпАП, поліцейський взводу № 2 роти № 1 батальйону патрульної поліції з обслуговування Хмільницького району УПП у Вінницькій області ДПП капрал поліції Олендер Артем Олександрович, як посадова особа, яка має право розглядати справи про адміністративні правопорушення, в т.ч. за статтею 122 КУпАП, оголосив про початок розгляду справи про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено частиною другою статті 122 КУпАП щодо ОСОБА_1 . Під час розгляду справи, позивача ознайомлено із правами особи, що притягається до адміністративної відповідальності передбаченими статтею 268 КУпАП та статтею 63 Конституції України. Встановивши всі обставини справи та факт вчинення адміністративного правопорушення, поліцейським, після розгляду справи було прийнято рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 122 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень. Позивачу роз`яснено порядок виконання та оскарження даного рішення. Після цього, поліцейським винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2931214 від 28.08.2024 року з накладенням на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу розміром 510 грн. 

Щодо відсутності підстав для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відповідач, посилаючись на приписи частини 2 статті 19 Конституції України, частину 1 статті 1, статті 3, 8, пункт 8 частини 1 статті 23, пункти 10, 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», частину 5 статті 14, статті 53 Закону України «Про дорожній рух», пункти 1.3, 1.5, 1.9, 1.10, 2.3 (б) ПДР, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, рішення Європейського суду з прав людини в справі «O`Halloranand Francis v. The United Kingdom», частину 2 статті 122, частину 2 статті 222 КУпАП, стверджував, що капрал поліції Олендер А.О., є працівником батальйону патрульної поліції з обслуговування Хмільницького району УПП у Вінницькій області ДПП, тобто посадовою особою органу Національної поліції України, яка має законні підстави здійснювати провадження у справі про адміністративне правопорушення та приймати рішення про застосування адміністративного стягнення за місцем його вчинення, а тому, на думку відповідача, пояснення та доводи позивача є нічим необґрунтовані та викладені в змісті позовної заяви виключно з метою уникнення адміністративної відповідальності. Зазначав, що стороною відповідача, з урахуванням принципу «раціонального сумніву», доведено правові підстави для реалізації наданих повноважень, аналогічно цьому в справі ЄСПЛ «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 вказано, що сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для сумніву, що поліцейський діяв неправомірно. Відтак, розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувся відповідно до вимог чинного законодавства, а винесена постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності серії ЕНА № 2931214 від 28.08.2024 року є обґрунтованою та законною, а також такою, що не підлягає скасуванню. (а.с.34-42)

Розпорядженням керівника апарату Дніпровського районного суду м. Києва №80 від 18.03.25 відповідно до п.п.22.3.50 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду, здійснено повторний автоматичний розподіл вказаної судової справи між суддями.

18.03.2025 адміністративна справа передана в провадження судді Коваленко І.В., відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.03.2025.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 20.03.2025 адміністративну справу прийнято до свого провадження та продовжено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідно до статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За нормою п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні ним правовідносини.

28.08.2024 р. о 15 год. 29 хв. поліцейський взводу № 2 роти № 1 батальйону патрульної поліції з обслуговування Хмільницького району Управління патрульної поліці у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції капралом поліції Олендером Артемом Олександровичем складено постанову серії ЕНА № 2931214 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 КУпАП України та накладено на останню адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 28.08.2024 р. о 15 год. 19 хв. на 244 км АД М-21, в с. Махнівка, Хмільницького району, Вінницької області, виявлено транспортний засіб - SKODA FABIA (далі - ТЗ) д.н.з НОМЕР_1 , водій якого - ОСОБА_1 рухався в крайній лівій смузі при вільній правій, не маючи наміру здійснити поворот ліворуч або розворот, чим порушив пункт 11.5 ПДР України, а саме - порушення виїзду на крайню ліву смугу при наявності двох і більше смуг для руху в одному напрямку. 

Постанову серії ЕНА № 2931214 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху складено відповідачем не в автоматичному режимі. В ній містяться відмітки про роз`яснення прав особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, строк оскарження на статтею 289 КУпАП, а також підпис ОСОБА_1 .

Також судом переглянуто відеозапис, надісланий представником відповідача - Департаменту патрульної поліції.

З відеозапису з назвою «Video ID: c57227999f1953e1e312b8b29e67b42b. Початок запису: 28 серпня 2014 о 15:29:25. Кінець: 28 серпня 2024 о 15:31:52. Записано: 0196460 (0196460 ОСОБА_2 . ID реєстратора: 476101» зафіксовано, що одразу після зупинки автомобіля працівник поліції представляється ОСОБА_1 та повідомляє причину зупинки, повідомляє, що ОСОБА_1 порушила п. 11.5 ПДР. На вимогу працівника поліції позивачка надала технічний паспорт на автомобіль та водійське посвідчення. Працівник поліції роз`яснює водієві її права визначені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП у тому числі право на оскарження постанови та порядок оплати штрафу. Протягом всього часу складення працівниками поліції відповідних документів будь-яких клопотань водій не заявляв. У подальшому після складання та вручення оскаржуваної постанови водій поставила на ній свій підпис. 

Під час розгляду справи, позивача ознайомлено із правами особи, що притягається до адміністративної відповідальності передбаченими статтею 268 КУпАП та статтею 63 Конституції України.

Даючи оцінку правомірності оскаржуваної постанови суд виходить з наступного.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. 

Відповідно до статті 3 Закону України «Про Національну поліцію» у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами. 

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання, а відповідно до пункту 10 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» вживає заходів для забезпечення публічної безпеки і порядку на вулицях, площах, у парках, скверах, на стадіонах, вокзалах, в аеропортах, морських та річкових портах, інших публічних місцях.

Згідно пункту 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» до основних повноважень поліції входить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. 

Положеннями статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що у випадку порушення водієм правил дорожнього руху поліцейський має право зупинити транспортний засіб та вимагати у водія пред`явлення документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи. 

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожні рух» встановлюють ПДР, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. 

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух. 

Відповідно до статті 53 Закону України «Про дорожній рух» юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів, несуть відповідальність згідно з законодавством України. 

Пунктом 1.3 ПДР передбачено обов`язок учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно з пунктом 1.5 ПДР дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. 

У відповідності до пункт 1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. 

Відповідно до пункту 1.10 ПДР дорожня обстановка це сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів та їх стан), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом.

Відповідно до пункту 2.3 (б) ПДР, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі. 

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини в справі «O`Halloranand Francis v. The United Kingdom» будь хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдавати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки. 

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до частини 1 статті 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно із частиною 2 статті 122 КУпАП, порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 

Згідно частини 2 статті 222 КУпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. 

Поліцейський, відповідно до частини першої статті 62 Закону України «Про Національну поліцію» під час виконання покладених на поліцію повноважень є представником держави. 

Отже, капрал поліції Олендер А.О., будучи працівником батальйону патрульної поліції з обслуговування Хмільницького району УПП у Вінницькій області ДПП, є посадовою особою органу Національної поліції України та відповідно мав законні підстави здійснювати провадження у справі про адміністративне правопорушення та приймати рішення про застосування адміністративного стягнення за місцем його вчинення. 

Відповідно до положень статті 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч.ч.4, 5 ст. 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. 

Оскаржувана постанова складена на місці вчинення правопорушення, відповідно до положень частиною четвертою статті 258 КУпАП України. 

Таким чином, чинним на час виникнення спірних відносин законодавством було передбачено спрощену процедуру розгляду посадовою особою УПП справи про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 122 КУпАП. Вказане виключає необхідність дотримання інспектором поліції таких процедур, передбачених для розгляду справи про адміністративне правопорушення в загальному порядку, як надання особі можливості скористатися правом на правову допомогу, подати клопотання про перенесення розгляду справи за місцем проживання особи тощо. Реалізація права позивача щодо можливості скористатися правовою допомогою забезпечується під час оскарження безпосередньо рішення суб`єкта владних повноважень у суді. Наведена вище правова позиція викладена Верховним судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 07 листопада 2019 по справі №487/2179/17. 

Конституційний Суд України у п. 2.3 мотивувальної частини рішення від 26.05.2015 року №5-рп/2015 зазначив, що у ч.ч. 1, 2 ст. 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом. 

За змістом пунктів 1 та 2 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженій наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року № 1395, зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення, постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачена зокрема, ч.1 ст. 122 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення. 

Таким чином, відповідач мав всі законні підстави винести Постанову, а також розглянути справу про адміністративне правопорушення на місці його вчинення. Оскільки у визначених законодавством випадках допускається скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, яке передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в КУпАП (Рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 року №5-рп/2015). 

Відповідно до пункту 5 розділу IV Інструкції №1395, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складається у письмовій формі, або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване в автоматичному режим. Отже оскаржувана постанова винесена згідно з чинним законодавством.

Відповідно до статті 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 

Оцінка доказів здійснюється за внутрішнім переконання посадової особи. Це означає, що під час повного, всебічного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи у посадової особи формується своя певна думка щодо конкретної справи. Ця думка ґрунтується на некритичному ставленні до окремих доказів, відсутності будь-яких переваг одних доказів над іншими, додержанні законності. До того ж, посадова особа керується своєю правосвідомістю. Це є дуже важливим чинником у вирішенні питання про оцінку доказів, адже правосвідомість - це ставлення особи до права, його ролі у суспільстві.

Слід зауважити, що відповідно до статті 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. 

Згідно частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 

Згідно ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами. 

Відповідно до ст. 99 КАС України електронними доказами є інформація в електронній формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи) та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, телефонах), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі. 

Згідно ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення. 

Судом встановлено, що ОСОБА_3 порушила правила п. 11.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306.

Водієві було роз`яснено її права, визначені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. У водія була можливість заявляти клопотання щодо реалізації цих прав.

Будь-яких суперечностей між обставинами, зазначеними в оскаржуваній постанові та подіями, зафіксованими нагрудними камерами працівників поліції, суд не вбачає.

Обставин, які б вказували на протиправність дій працівників поліції при притягнені позивача до адміністративної відповідальності, що призвело б до порушення його прав, судом не встановлено.

У відповідності до вимог ч.3 ст.286 КАС України, яка регламентує особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. 

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що під час виявлення порушень правил дорожнього руху, розгляду справи про адміністративне правопорушення та накладення на позивача адміністративного стягнення відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому винесена постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності серії ЕНА № 2931214 від 28.08.2024 року за своєю формою і змістом відповідає нормам чинного законодавства, а тому є обґрунтованою та законною та не підлягає скасуванню. 

Керуючись ст. ст. 7, 251, 276, 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року № 1395, ст. ст. 5, 19, 20, 72, 77, 90, 134, 241, 242, 243, 244, 246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі, - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: