КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 травня 2026 року Київ № 320/46477/24
Київський окружний адміністративний суд у складі судді Скрипки І.М., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (ГУ ПФУ в м. Києві, відповідач).
Просила суд визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо припинення виплати пенсії, починаючи з 27.07.2024.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем безпідставно призупинено позивачу пенсію за вислугу років у зв`язку з її працевлаштуванням 27.07.2024 бортпровідником, оскільки з 11.10.2017 не враховується стаж за вислугу років, який необхідний для призначення пенсії.
Відповідно до ухвали від 21.10.2024 (суддя Донець В.А.) судом відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.
На підставі розпорядження в.о. керівника апарату Київського окружного адміністративного суду було проведено повторний автоматизований розподіл вказаної справи з підстав, зазначених у ньому.
Внаслідок повторного автоматизованого розподілу матеріали справи були передані для розгляду судді Скрипці І.М.
Ухвалою судді Скрипки І.М. від 21.03.2025 адміністративну справу прийнято до провадження. Постановлено, що справа розглядатиметься суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.
Витребувано від відповідача належним чином засвідчені копії у придатному для читання вигляді матеріалів пенсійної справи позивача. 
Відповідач надав суду копію пенсійної справи ОСОБА_2 , просив відмовити у задоволенні позову.
Розглянувши подані документи та матеріали, з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
ОСОБА_2 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві, з 17.07.2024 їй призначено пенсію за вислугу років відповідно до пункту «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (Закон № 1788-XII).
Однак, з 27.07.2024 виплата пенсії позивачу призупинена у зв`язку з її працевлаштуванням на посаду старшого бортпровідника відділу обслуговування пасажирів на борту повітряного судна льотної служби. 
Про призупинення пенсії позивачу повідомлено листом від 03.09.2024, на її звернення від 03.08.2024. При цьому, в листі зазначено, що за умови звільнення з роботи, пенсію за вислугу років буде поновлено. 
Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернулася до суду із цим позовом. 
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходив із наступного.
За приписами частини другої статті 19 Конституції органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За змістом частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
За визначенням у статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (Закон № 1058-IV) пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Згідно із частинами першою та четвертою статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
У відповідності до статті 9 Закону № 1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:
1) пенсія за віком;
2) пенсія по інвалідності;
3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
За приписами статті 51 Закону окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком, встановлюються пенсії за вислугу років.
У статті 52 Закону №1788-ХІІ закріплено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, окремі категорії працівників авіації та льотно-випробного складу.
Згадані окремі категорії працівників авіації та льотно-випробного складу розмежовані саме у нормах статті 54 Закону №1788-ХІІ, згідно із пунктом «г» частини першої якого право на пенсію за вислугу років мають бортпровідники.
Відповідачем право позивача на отримання пільгової пенсії відповідно до пункту «г» статті 54 Закону № 1788-XII не оспорюється. Спір виник у зв`язку із призупиненням органом пенсійного фонду виплати пенсії ОСОБА_2 . 
Так, за нормами пункту 2 частини першої статті 49 Закону №1058-ІV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:
1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;
2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (положення даного пункту втратили чинність, як такі, що є неконституційними на підставі Рішення Конституційного Суду № 25-рп/2009 від 07.10.2009);
2-1) за заявою пенсіонера про припинення виплати пенсії у зв`язку з тимчасовим проживанням за кордоном;
3) у разі смерті пенсіонера, визнання його безвісно відсутнім або оголошення померлим у встановленому законом порядку;
3-1) у разі надання пенсіонеру статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин, відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин»;
4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;
4-1) у разі непроходження фізичної ідентифікації у випадках, передбачених законодавством;
5) в інших випадках, передбачених законом.
Встановлено, що позивачу на підставі її заяви від 17.07.2024 призначено пенсію за вислугу років на підставі Закону № 1788-XII, проте виплату пенсії з 27.07.2024 призупинено у зв`язку з працевлаштуванням на посаду, яка дає право на призначення відповідного виду пенсії.
За змістом частини другої статті 7 Закону № 1788-XII пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.
Наведеним положенням кореспондують приписи абзацу 2 пункту ІІ Порядку № 22-1, яким встановлено, що пенсії за вислугу років призначаються у разі звільнення з роботи, що дає право на цей вид пенсії. У разі зарахування після призначення пенсії за вислугу років на роботу, яка дає право на цей вид пенсії, виплата пенсії припиняється і поновлюється з дня, що слідує за днем звільнення з роботи.
Аналіз наведених положень законодавства дає суду підстави для висновку, що право на пенсію за вислугу років виникає у особи лише після звільнення зі служби, тобто особа або продовжує працювати або отримує пенсію за вислугу років.
Отже, припинення виплати позивачу пенсії за вислугу років відбулось не внаслідок прийняття територіальним органом Пенсійного фонду України відповідного рішення на підставі статті 49 Закону №1058-ІV, а в силу вимог статті 7 Закону №1788-XII у зв`язку з працевлаштуванням позивача на роботі, яка дає право на цю пенсію.
Наведене дає підстави для висновку про безпідставність посилання позивача на протиправність дій відповідача щодо припинення їй виплати пенсії за вислугу років.
При цьому, до цих правовідносин не підлягають застосуванню висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 27.07.2022 у справі № 440/1286/20, на які посилається позивач, оскільки правовідносини у вказаній справі стосуються права особи на пенсію за вислугу років, яка станом на дату прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII, яким з 11 жовтня 2017 року розділ XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV доповнено пунктом 2-1 (03.10.2017), набула стажу менше ніж 25 років.
Із урахуванням викладеного, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
У зв`язку із відмовою у позові підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 159, 162, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
в и р і ш и в:

у задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення. 

Суддя Скрипка І.М.