_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 505/1001/25
Провадження № 2/947/3495/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.05.2026 року м.Одеса 
Київський районний суд міста Одеси в складі: 
головуючого судді     Мальованого В.О. 
за участю секретаря     Кочіашвілі А.Д., 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:
26.11.2025 до Київського районного суду м.Одеси за визначеною підсудністю надійшла позовна заява ТОВ «Факторинг Партнерс» до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором в загальній сумі 18700 грн., посилаючись на порушення відповідачем своїх зобов`язань за вказаним договором, стягнення судових витрат зі сплати судового збору в сумі 2422,40 грн. та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 9 000 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено.       16.12.2021 між ТОВ «Мілоан» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено Договір №5080777, відповідно до якого Товариство надало, а відповідач отримав в кредит грошові кошти в розмірі 5000,00грн., зі сплатою процентів за користування кредитними коштами за базовою процентною ставкою в розмірі 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.   Відповідно до договору факторингу №26-07/2024 від 26.07.2024 ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Факторинг Партнерс».            Відповідач належним чином не виконує взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту та сплаті процентів за користування ним, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в загальній сумі 18700,00 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту 5000,00 грн., заборгованості за процентами нарахованими на дату відступлення прав вимоги 12750,00 грн., заборгованості за комісією 950,00 грн.
У зв`язку з вищезазначеним, позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.
Ухвалою суду від 28.11.2025 року відкрито спрощене провадження у справі з повідомленням сторін. 
Заочним рішенням Київського районного суду м.Одеси від 24.12.2025 позовні вимоги позивача задоволені в повному обсязі.
Ухвалою суду від 24.03.2026 року задоволена заява відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення. Заочне рішення Київського районного суду м.Одеси від 24.12.2025 скасовано та призначено повторний розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
У відповідності до ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України), відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву протягом 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі.
25.03.2026 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому він заперечує проти позовних вимог позивача з тих підстав , що позивачем не доведено факту укладення кредитного договору між ним та позивачем, також не доведено та не підтверджено доказами перерахування та отримання грошових коштів за кредитним договором , вважає, що позивачем не доведено переходу права вимоги від ТОВ «Мілоан» до позивача.           Також зазначає про несправедливість умов кредитного договору за яким процентна ставка 2% на день (730 % річних ) є економічно не обґрунтованою, що порушує баланс сторін.
Вважає , що позивачем пропущений строк позовної давності звернення до суду з даним позовом і просить застосувати наслідки пропуску строку та відмовити в задоволенні позову.  01.04.2026 надійшла відповідь на відзив , в якій позивач наполягає на задоволенні позовних вимог з підстав викладених в позовній заяві. Вважає підтвердженим факт укладення кредитного договору між ТОВ «Мілоан» та відповідачем за яким ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 5000,00 грн. , що підтверджується квитанцією про перерахування коштів. Також доведеним є факт відступлення права грошової вимоги від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «Факторинг Партнерс» . Умови договору були погоджені між сторонами в тому числі і розмір процентної ставки , тому слід застосовувати презумпцію правомірності договору.    Вважають , що строк позовної давності позивачем не пропущено , оскільки він був продовжений під час дії карантину з метою запобігання короновірусної хвороби , а також у зв`язку з введення в країні режиму воєнного стану. 
Разом з відповіддю на відзив подано клопотання про витребування доказів.
Ухвалою суду від 06.04.2026 задоволено клопотання про витребування доказів та витребувано від АТ КБ «ПриватБанк» відомості про ідентифікаційні дані власника картки (маска картки) № НОМЕР_1 , та докази зарахування на вказану картку кредитних коштів в сумі 5000,00 грн., 16.12.2021 року.
27.04.2026 витребувані докази від АТ КБ «ПриватБанк» надійшли на адресу суду.  Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.   Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.  За змістом ст.3, 6, 627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.  За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.           Ст. 638, 640 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.    Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).    Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.            Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.            До відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики.         Так, згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.  Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.      Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).  Відповідно до ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.  Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.            Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.           Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.          На підставі абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК якщо сторони домовились укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.           Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК).     Судом встановлено, що 16.12.2021 між ТОВ «Мілоан» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №5080777, відповідно до якого Кредитор надав, а відповідач отримав в кредит грошові кошти у розмірі 5000,00грн., строком на 30 днів, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами : 3000,00 грн., які нараховуються за ставкою за 2.00% за кожен день користування кредитом ; Стандартна процентна ставка за користування кредитом становить 5.0% відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Комісія за надання кредиту 950,00 грн., що підтверджується копією договору про споживчий кредит та паспортом споживчого кредиту №5080777, що є додатком до кредитного договору.             Грошові кошти перераховано на картку споживача № НОМЕР_1 , що обумовлено сторонами в договорі.         Відповідач, підписавши вказаний договір за допомогою одноразового цифрового ідентифікатора W42521, прийняв на себе зобов`язання за вказаним договором, зокрема, здійснювати погашення кредиту обов`язковими щомісячними платежами.   Первісний кредитор ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало Позичальнику грошові кошти в загальному розмірі 5000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку № НОМЕР_1 , що підтверджується квитанцією Liqpay» №1854364772 від 16.12.2021 та довідкою АТ КБ «ПриватБанк» від 06.04.2026, згідно якої на ім`я ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 ) в банку емітовано карту № НОМЕР_3 , на яку 16.12.2021 було зараховано кошти в сумі 5000,00 грн.            Факт отримання та користування кредитними коштами , також підтверджується випискою по картковому рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_3 за період з 16.12.2021 по 21.12.2021.
Відповідно до договору факторингу №26-07/2024 від 26.10.2024 ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за кредитним договором №5080777 від 16.12.2021, ТОВ «Факторинг Партнерс».           Згідно розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором відповідач ОСОБА_1 станом на 11.09.2025 року має заборгованість за кредитним договором в сумі 18700,00 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту 5000,00грн., заборгованості за процентами 12750,00 грн., заборгованість за комісією 950,00 грн. 
Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд вважає встановленим та доведеним, що ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 діючи вільно, на власний розсуд, уклали кредитний договір. При цьому, суд враховує, що правомірність укладеного між сторонами кредитного договору як правочину ким-небудь із сторін не оспорена, тому він є чинним і обов`язковим для виконання. ТОВ «Мілоан» надало відповідачу кредитні кошти, які останній повинен був повернути та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строки і на умовах, передбачених цим договором. Разом з тим, судом встановлено, що відповідач порушив умови укладеного кредитного договору, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, стягнення якої позивач має права вимагати в судовому порядку. Розмір заборгованості за кредитним договором підтверджується відповідним розрахунком, наданим позивачем, який суд вважає повним, чітким, об`єктивним, він узгоджується з умовами кредитного договору, тому суд вважає його належним та допустимим доказом і бере за основу при ухваленні цього рішення. Крім того суд враховує, що відбулась заміна кредитора, до позивача перейшли права ТОВ «Мілоан» і позивач має право вимагати від ОСОБА_1 сплати заборгованості за кредитним договором. Таким чином , суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 5000,00 грн, та заборгованості за комісією в сумі 950,00 грн., такими що підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про стягнення нарахованих процентів за кредитом , суд враховує, що 22 листопада 2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ, який набрав чинності 24 грудня 2023 року (далі Закон № 3498-ІХ), яким внесено зміни до частини 5статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII (підпункт 6 пункту 5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1734-VIII(підпункт 13 пункту 5 Розділу І Закону № 3498-ІХ).
Відповідно до частини 5 статті 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Разом з цим , відповідно до п.п. 1.5.2, 1.6 кредитного договору №5080777 від 16.12.2021, процентна ставка за користування кредитом: 3000,00 грн., які нараховуються за ставкою за 2.00% за кожен день користування кредитом та стандартна процентна ставка за користування кредитом становить 5.0% відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.   Однак, згідно з ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.       Зважаючи на викладене вище, за 30 днів користування кредитними коштами проценти мають нараховуватися з розрахунку денної процентної ставки, яка не може перевищувати 1% і складають : 1500,00 грн. (5000,00х1%=50х30) .    Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти за користування кредитними коштами в загальній сумі 1500,00 грн.    На підставі вищевикладеного, позов слід задовольнити частково та з відповідача на користь позивача стягнути заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 7450,00 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту 5000,00 грн., заборгованості за процентами в сумі 1500,00 грн,, заборгованості за комісією 950,00 грн..
Що стосується стоку позовної давності суд зазначає наступне.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020, який набрав чинності 02.04.2020 року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 12, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID19), строки позовної давності, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Частиною 1 ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Дію карантину, встановленого зазначеною Постановою, було неодноразово продовжено на всій території України згідно з Постановами КМУ по 30.06.2023 року. Постановою КМУ від 27.06.2023 року № 651 з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 р. на всій території України відмінено карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Таким чином, карантин на території України було встановлено безперервно з 12.03.2020 по 30.06.2023 року. Разом з цим, відповідно Закону України № 2120-IX від 15.03.2022 року розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено розділом 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року, якій неодноразово було продовжено та який діє до тепер. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257- 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Таким чином, починаючи з березня 2020 року строк позовної давності продовжився на строк дії карантину, який тривав до 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року, а починаючи з 24 лютого 2022 року строк позовної давності продовжився на строк дії в Україні воєнного стану, який діє на даний час. Законом України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» Закону№ 4434-IX від 14.05.2025, який набув чинності 04.09.2025, пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України виключено. Отже, за загальним правилом строк позовної давності не сплинув, оскільки його перебіг був призупинений на період дії карантину та воєнного стану.      Відповідно ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу судових витрат. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Верховний Суд у своїй постанові від 03.05.2018 року у справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження вказаних витрат позивачем до суду надано:     - копію договору про надання правової допомоги №02-07/2024 від 02.07.2024 року; - копію заявки №417 на надання юридичної допомоги від 01.02.2025;
- витяг з Акту №5 про надання юридичної допомоги від 28.02.2025 на суму 9000,00 грн..
- тарифи на послуги адвокатського об`єднання «Лігал Ассістанс».
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 року у справі № 927/237/20).
Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).
Крім того, у рішенні ЄСПЛ «Лавентс проти Латвії» (пункт 154) від 28 листопада 2002 року вказано, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і супроводжуються необхідними документами на їх підтвердження.
Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.
Розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правову допомогу в зазначеному розмірі в сумі 9000,00 грн., адже цей розмір, окрім іншого має відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Суд вважає за необхідне врахувати ціну позову, що матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження та збирання яких адвокат витратив би значний час, та те, що даний спір є малозначним і особливої складності не представляє, позовні вимоги задоволені частково.
У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000,00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позов заявлено на суму 18700,00 грн, а задоволено на суму 7450,00 грн., тобто на 39,84% (7450.00 грн х 100% /18700,00 = 39,84%). За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути 965,08 грн. судового збору (2422,40 х 39,84% / 100% = 965,08 грн.).
Керуючись ст.ст. 3, 6, 15, 16 525, 526, 530, 627, 629, 1048, 1049, 1054, 1056-1, ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію», ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд ВИРІШИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.          Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс», ЄДРПОУ 42640371, місце знаходження: 03150 м. Київ, вул.Гедройця Єжи 6 оф.521, заборгованість за кредитним договором №5080777 від 16.12.2021 в розмірі 7450,00 грн., яка складається з:           - заборгованості за тілом кредиту 5000,00грн.,      - заборгованості за процентами 1500,00 грн.,       - заборгованості за комісією 950,00 грн.,        в рахунок повернення судових витрат по сплаті судового збору 965,08 грн., понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн.,      а всього 10415 (десять тисяч чотириста п`ятнадцять) гривень 08 копійок.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити. 
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складений 21.05.2026 року.
Учасники справи:
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс», ЄДРПОУ 42640371, місце знаходження: 03150 м. Київ, вул.Гедройця Єжи 6 оф.521.
Відповідач –  ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя В. О. Мальований