МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 травня 2026 р.  	№ 400/11721/25 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 17.06.2024 № 0623246-2411-1412-UA48060010000061913, від 05.06.2025 № 0459754-2407-1403-UA48060010000061913 і вимоги від 30.01.2025 № 0001058-1305-1429

ВСТАНОВИВ:

30 жовтня 2025 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивач) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (далі – відповідач) про визнання протиправними і скасування:
податкового повідомлення-рішення (далі – ППР) відповідача від 17.06.2024 № 0623246-2411-1412-UA48060010000061913, 
ППР відповідача від 05.06.2025 № 0459754-2407-1403-UA48060010000061913; 
податкової вимоги відповідача від 30.01.2025 № 0001058-1305-1429.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що йому на праві власності належить нежитлова будівля (зерносклад) площею 1393,6 м2 за адресою: вул. Сонячна, 27Д, с. Матіясове, Миколаївський район, Миколаївська область, яка фактично використовується для сільськогосподарських потреб ФЕРМЕРСЬКОГО ГОСПОДАРСТВА «ОДЕССА» (далі- ФГ «ОДЕССА»), засновником якого він є, та відноситься до класу «Нежитлові сільськогосподарські будівлі», код 1271. Однак, відповідач прийняв ППР від 17.06.2024 № 0623246-2411-1412-UA48060010000061913, від 05.06.2025 № 0459754-2407-1403-UA48060010000061913 та податкову вимогу від 30.01.2025 № 0001058-1305-1429 про визначення позивачу суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. На переконання позивача, оскаржувані ППР і податкова вимога є протиправними , оскільки відповідна будівля використовується для сільськогосподарських потреб, а отже не підлягає оподаткуванню.
У відзивах на позовну заяву від 24.12.2025 відповідач заперечив проти позову і просив у його задоволенні відмовити в повному обсязі. Відзив умотивовано тим, що позовна заява подана з пропуском шестимісячного строку звернення до адміністративного суду, встановленого частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України). Відповідач також наголосив на тому, що позивач не є сільськогосподарським товаровиробником. Аргумент позивача, що він є власником ФГ «ОДЕССА» не звільняє його від сплати податку на нерухоме майно, що належить йому на праві власності. Тому відсутні підстави для застосування підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України (далі – ПК України) на відповідний об`єкт нежитлової нерухомості, що належить йому на праві власності. Оскільки позивач своєчасно не сплатив грошове зобов`язання, визначене ППР від 17.06.2024 № 0623246-2411-1412-UA48060010000061913, відповідач правомірно прийняв податкову вимогу від 30.01.2025 № 0001058-1305-1429.
У відповіді на відзив від 19.01.2026 позивач підтримав свої позовні вимоги, заперечивши проти наведених відповідачем у відзиві на позовну заяву аргументів.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ, ЗАЯВИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 04.11.2025 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для подання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з цим позовом.
01.12.2025 до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла заява позивача від 27.11.2025 про поновлення строку звернення до адміністративного суду у справі № 400/11721/25.
08.12.2025 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про відкриття провадження в адміністративній справі та про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання.
14.02.2026 позивач подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності на підставі наявних у матеріалах справи доказів.
Справа № 400/11721/25 перебувала у провадженні головуючого судді ОСОБА_2 .
Відповідно до наказу голови Миколаївського окружного адміністративного суду від 17.02.2026 № 33-к суддю ОСОБА_2 відраховано зі штату Миколаївського окружного адміністративного суду у зв`язку зі звільненням його на підставі рішенням Вищої ради правосуддя від 17.02.2026 № 215/0/15-26 у відставку.
Згідно з розпорядженням керівника апарату Миколаївського окружного адміністративного суду від 20.02.2026 № 461/02-10 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу справи № 400/11721/25» було здійснено повторний автоматизований розподіл цієї справи.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.02.2026 головуючим суддею для розгляду цієї справи визначено суддю Ярощука В.Г.
04.03.2026 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про прийняття адміністративної справи № 400/11721/25 до свого провадження та про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
У зв`язку з розглядом справи в порядку письмового провадження, керуючись частиною четвертою статті 229 КАС України, суд не здійснював фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Розглянувши матеріали справи, повно і всебічно, з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.
Відповідно до Відповіді з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 29.05.2026 № 2810345 позивач є засновником і кінцевим бенефіціаром ФЕРМЕРСЬКОГО ГОСПОДАРСТВА «ОДЕССА» з часткою в статутному капіталі 50 відсотків.
Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 15.12.2025 № 456455403 позивачу на праві приватної власності належать:
з 31.10.2017 земельна ділянка з кадастровим номером 4820983200:01:000:0718 площею 1,9384 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства на території Матіясівської сільської ради Березанського району Миколаївської області;
з 21.12.2011 нежитлова будівля, зерносклад загальною площею 1393,6 м2 за адресою: АДРЕСА_1 (далі – Зерносклад).
У Довідці БЕРЕЗАНСЬКОЇ ФІЛІЇ КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА «МИКОЛАЇВСЬКЕ МІЖМІСЬКЕ БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАЦІЇ» від 14.07.2025 зазначено, що Зерносклад відноситься до будівель сільськогосподарського призначення, код 1271.
Відповідач прийняв ППР (форма «Ф) щодо визначення позивачу грошового зобов`язання за податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, щодо Зерноскладу, а саме:
від 17.06.2024 № 0623246-2411-1412-UA48060010000061913 за 2023 рік на суму 70028,40 грн, яке позивач згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу (ф. 119) до поштового відправлення № 0600952104974 отримав 23.08.2024;
від 05.06.2025 № 0459754-2407-1403-UA48060010000061913 за 2024 рік на суму 74209,29 грн, яке позивач згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу (ф. 119) до поштового відправлення № 0601170129699 отримав 24.07.2025.
Згідно з витягом з інтегрованої картки платника за позивачем обліковувався станом на 31.12.2024 податковий борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, у сумі 70028,40 гривні.
Контролюючий орган виставив позивачу податкову вимогу від 30.01.2025 № 0001058-1305-1429 (форма «Ф») на суму 70028,40 гривні, 
Вважаючи зазначені ППР і податкову вимогу протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН ТА ВИСНОВКИ СУДУ
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України визначено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно з пунктом 36.1 статті 36 ПК України передбачено, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Пунктом 38.1 статті 38 ПК України встановлено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Відповідно до підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 податкове зобов`язання – сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України.
Згідно з підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків – сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.
Відповідно до підпунктів 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення податку з об`єкта/об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості.
Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (абзац другий підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України).
Таким чином, розрахунок сум податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, здійснюється контролюючим органом, який направляє такий розрахунок разом із ППР про сплату суми податку платнику податку.
Відповідно до абзацу першого підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Згідно з підпунктом 266.10.3 пункту 266.10 статті 266 ПК України податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.
Контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня – у разі проведення перевірки відповідно до статей 39 і 392, застосування вимог пункту 141.4 статті 141 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, – за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
Як наслідок, контролюючий орган мав повноваження складати та надсилати (вручати) податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку на нерухоме майно, відмінне від земельного податку, за 2023 звітний рік у 2024 році.
Відповідно до підпунктів 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Згідно з підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України (у редакції, чинній до 23.02.2024, тобто у спірний період) не є об`єктами оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Отже, споруда (будівля) не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за наявності сукупності умов:
така нежитлова будівля віднесена до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000;
власником такої будівлі (юридична та фізична особа) є сільськогосподарський товаровиробник;
така нежитлова будівля не здається її власником в оренду, лізинг, позичку.
Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 22.04.2020 у справі № 540/2206/19 і від 21.05.2024 у справі № 600/5153/23.
Відповідно до коду 1271.3 Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 (ДК 018-2000), затвердженого і введеного в дію наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507, до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» належать будівлі для зберігання зерна.
Згідно з кодом 1271 Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, затвердженого наказом Міністерства економіки України від 16.05.2023 № 3573, до класу «Нежитлові сільськогосподарській будівлі» належать будівлі, призначені для сільськогосподарської діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, конюшні, розплідники, промислові курники, зерносховища, ангари та фермерські господарські будівлі, погреби, виноробні заводи, винні чани, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо.
Суд встановив, що ППР (форма «Ф») від 17.06.2024 № 0623246-2411-1412-UA48060010000061913 і від 05.06.2025 № 0459754-2407-1403-UA48060010000061913 відповідач визначив грошові зобов`язання позивачу за податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2023 і 2024 роки відповідно щодо Зерноскладу, який належать йому на праві приватної власності, та яка відноситься до класу «Нежитлові сільськогосподарські будівлі», код 1271. Вказане підтверджується БЕРЕЗАНСЬКОЇ ФІЛІЇ КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА «МИКОЛАЇВСЬКЕ МІЖМІСЬКЕ БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАЦІЇ» від 14.07.2025.
Отже, Зерносклад віднесений до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 та до класу «Нежитлові сільськогосподарській будівлі» (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023.
Крім цього, в Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 15.12.2025 № 456455403 відсутні відомості про перебування Зерноскладу в оренді, лізингу, позичці.
Сільськогосподарський товаровиробник – фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією (стаття 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001-2004 років»).
Абзацом другим статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» встановлено, що виробники сільськогосподарської продукції – сільськогосподарські товаровиробники, фізичні особи (у тому числі домогосподарства, фізичні особи, що здійснюють діяльність, пов`язану з веденням особистого селянського господарства, самозайняті особи у сфері сільського господарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю.
Згідно з пунктом 5.3 статті 5 ПК України закріплено, що інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.
Відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник – юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа-підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Згідно з підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України (у редакції, чинній до 23.02.2024, тобто у спірний період) не є об`єктами оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Поняття «сільськогосподарський товаровиробник», що міститься у Законі України «Про сільськогосподарський перепис» та у ПК України, не суперечить один одному, оскільки визначення, закріплене законодавцем у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, має чітко обмежену сферу застосування та, як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів у відповідності до положень пункту 5.3 статті 5 ПК України.
Вказане свідчить, що в розумінні підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України право на пільгу зі сплати податку мають юридичні/фізичні особи, які безпосередньо займаються сільськогосподарською діяльністю, тобто, зайняті у процесі виробництва, переробки власновиробленої сільськогосподарської продукції та її подальшої реалізації.
Отже, сільськогосподарським виробником є фізична або юридична особа, яка здійснює виробництво і самостійну переробку власно виробленої продукції рослинництва і тваринництва. Це визначення пов`язується лише з виробництвом і переробкою сільськогосподарської продукції незалежно від її подальшої долі (використання у власному господарстві або реалізації).
Таким чином, належність особи до категорії сільськогосподарських товаровиробників не залежить від організаційної форми здійснення нею сільськогосподарської діяльності (юридична особа, фізична особа чи фізична особа-підприємець).
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2020 у справі № 823/1751/17, від 17.02.2021 у справі № 820/3707/17 та від 15.05.2026 у справі № 160/32965/24.
Фермерське господарство, в розумінні частини першої статті 1 Закону України «Про фермерське господарство», є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону. 
Відтак фермерське господарство є особливою організаційно-правовою формою ведення підприємницької діяльності у сфері сільськогосподарського виробництва, при якому юридична особа може вести свою діяльність за рахунок земель та майна засновника господарства. Тому фізична особа власник чи користувач земельних ділянок сільськогосподарського призначення, а також власник об`єктів нерухомості, може займатися сільськогосподарським товаровиробництвом через утворене фермерське господарство.
У постанові від 12.12.2024 у справі № 340/1913/24 Верховний Суд прийшов до висновку, що встановлення законодавцем певних додаткових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для сільськогосподарського призначення.
Згідно з Відповіддю від 29.05.2026 № 2810345 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач з 24.06.1994 є засновником і кінцевим бенефіціаром ФГ «ОДЕССА» з часткою в статутному капіталі 50 відсотків.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 15.12.2025 № 456455403 позивачу на праві приватної власності належать з 21.12.2011 Зерносклад та з 31.10.2017 земельна ділянка з кадастровим номером 4820983200:01:000:0718 площею 1,9384 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства на території Матіясівської сільської ради Березанського району Миколаївської області.
Ті обставини, що ОСОБА_3 і земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, які належать позивачу на праві приватної власності, знаходяться на території колишньої Матіясівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, і що позивач є засновником і кінцевим бенефіціаром ФГ «ОДЕССА», свідчать про те, що Зерносклад використовувався у 2023 і 2024 роках позивачем як засновникм ФГ «ОДЕССА» для ведення фермерського господарства.
Відтак ОСОБА_3 не є об`єктами оподаткування відповідно до пункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 26.06.2025 у справі № 400/1245/23.
Тому оскаржувані ППР та податкова вимога є протиправними і підлягає скасуванню.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, враховуючи встановлені обставини, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ
Відповідно до абзацу першого частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Квитанціями до платіжної інструкції на переказ готівки від 29.10.2025 № 1.376621227.1 підтверджується понесення позивачем судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 1442,38 гривні. Оскільки майнові позовні вимоги задоволені у повному обсязі, тому ця сума підлягає відшкодуванню шляхом стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 9, 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області задовольнити повністю.
2. Визнати протиправним і скасувати:
податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області від 17.06.2024 № 0623246-2411-1412-UA48060010000061913 (форма «Ф»);
податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області від 05.06.2025 № 0459754-2407-1403-UA48060010000061913 (форма «Ф»);
податкову вимогу Головного управління ДПС у Миколаївській області 30.01.2025 № 0001058-1305-1429 (форма «Ф»).
3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1442 (Одна тисяча чотириста сорок дві) гривні 38 копійок.
4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
5. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
6. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
7. Учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 );
відповідач: Головне управління ДПС у Миколаївській області (вул. Героїв Рятувальників, 6, м. Миколаїв, Миколаївський район, Миколаївська область, 54005; код ЄДРПОУ 44104027).
8. Повний текст рішення суду складений 29.05.2026.

Суддя В.Г.Ярощук