ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА	

справа № 753/15787/25
провадження № 2/753/1330/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2026 року Дарницький районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді - Лужецької О.Р.,
при секретарі - Григораш Н.М.,
за участю:
представника позивача Кобилецького В.В. ,
представника відповідача ОСОБА_2 ,
представник третьої особи Басюк К.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Софія Град М», Товариство з обмеженою відповідальністю «Софія Град Д» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття, -
ВСТАНОВИВ:
У липні 2025 року ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , в якому просила стягнути із відповідача на її користь збитки, завдані залиттям квартири у розмірі 30 440 грн., моральну шкоду в розмірі 30 000 грн. та судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що є  власником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . З лютого 2022 року і по останній час у її квартирі з вентиляційного каналу постійно капає холодна вода, внаслідок чого стіни кімнати та санвузлі мокрі та вкриті пліснявою, грибком, частково зруйновані. Актом про залиття від 18.06.2025р. було встановлено, що в квартирі АДРЕСА_2 виявлено підключення бойлера гарячої води з виводом трубки дренажа безпосередньо в шахту вентканалу, в результаті чого відбувалися вказані залиття квартири АДРЕСА_3 . Внаслідок тривалих залиттів в квартирі стоїть стійкий запах плісняви, який унеможливлює користування квартирою, а тому позивачка вимушена була замовити Центральній біохімічній лабораторії проведення обстеження квартири на виявлення цвілевих грибів (через постійне мокротиння внаслідок тривалих залиттів). Згідно зі звітом про оцінку розміру матеріального збитку (шкоди), розмір матеріального збитку складає 30 440,00 грн. На подальші звернення власниці щодо відшкодування збитків відповідач не реагував, а тому вона звертається до суду для захисту свої прав. 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.07.2025, головуючим суддею у справі визначено суддю Лужецьку О.Р.
Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 29.08.2025, у справі відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.
У жовтні 2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що ОСОБА_3 фактично прагне стягнути збитки, які фактично їй компенсовані на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20.01.2025 у справі № 753/16678/24. Окрім того, звернув увагу на те, що позовні вимоги щодо розміру збитків та факту їх завдання не підтверджені належними доказами, а пошкодження квартири АДРЕСА_4 станом на червень 2024 року є аналогічними тим, що є на даний час, ремонт квартири після залиття в 2024 році не проводився.
Ухвалою Дарницького районного суду від 20.11.2025 залучено до участі у справі в якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Софія Град «М» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Софія Град «Д».
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з викладених в позові підстав.
В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити, посилаючись на підстави, які викладені у відзиві на позов.
Представник третьої особи в судовому засіданні повідомив, що був присутнім під час проведення огляду квартири позивачки під час першого та другого складання акту про залиття. З бойлера періодично капала вода та намочувала вентиляційний канал навпроти квартири ОСОБА_6 . Візуально ознак ремонту в квартирі не було. Розмовляв з орендарями які повідомили, що власниця квартири підняла орендну плату, але ремонт не проводила.
Суд, заслухавши пояснення представників сторін, а також дослідивши матеріали справи та матеріали цивільної справи № 753/16678/24 вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав.
Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права.
Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15 ЦК України).
Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).
Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
Отже зміст положень зазначених норм цивільного та цивільного процесуального права свідчить про те, що підставою для судового захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 є власником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_5 .
13.05.2025 ОСОБА_3 звернулася до ТОВ «Софія Град «Д» із заявою про надання акту про залиття її квартири.
18.06.2025 складено та затверджено акт про залиття, відповідно до якого комісією у складі директора ТОВ «Софія Град «Д» ОСОБА_10, слюсаря-сантехніка ОСОБА_7 , представників обслуговуючої компанії, з якого вбачається, що з 2023 року до керуючої компанії періодично зверталася власниця квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_3 з приводу намокання стіни з боку вентканалу. В результаті проведених заходів в квартирі АДРЕСА_6 (власник ОСОБА_4 ) виявлено підключення бойлера гарячої води з виводом трубки дренажа безпосередньо в шахту вентканалу. Трубка була демонтована одразу. В результаті залиття в квартирі АДРЕСА_4 пошкоджені стіни в коридорі, санвузлі (навколо вентканалу), лиштва в ванній кімнаті.
Відповідно до Звіту про оцінку розміру матеріального збитку від 09.07.2025, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_8 розмір матеріального збитку, завданого власнику квартири АДРЕСА_4 становить 30 444 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що з лютого 2022 року і по останній час у її квартирі з вентиляційного каналу постійно капає холодна вода, внаслідок чого стіни кімнати та санвузлі мокрі та вкриті пліснявою, грибком, частково зруйновані. Актом про залиття від 18.06.2025р. було встановлено, що в квартирі АДРЕСА_2 виявлено підключення бойлера гарячої води з виводом трубки дренажа безпосередньо в шахту вентканалу, в результаті чого відбувалися вказані залиття квартири АДРЕСА_3 . Внаслідок тривалих залиттів в квартирі стоїть стійкий запах плісняви, який унеможливлює користування квартирою, а тому позивачка вимушена була замовити Центральній біохімічній лабораторії проведення обстеження квартири на виявлення цвілевих грибів (через постійне мокротиння внаслідок тривалих залиттів). Згідно зі звітом про оцінку розміру матеріального збитку (шкоди), розмір матеріального збитку складає 30 440,00 грн. З огляду на відсутність добровільного відшкодування завданих збитків вона вимушена звернутись до суду із даним позовом.
Представник відповідача, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначив, що ОСОБА_3 фактично прагне стягнути збитки, які фактично їй компенсовані на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20.01.2025 у справі № 753/16678/24. Позиція сторони позивача про те, що залиття квартири АДРЕСА_3 здійснено з належної йому на праві власності квартири, оскільки трубка дренажу бойлера була виведена в шахту вентканалу не відповідає дійсності, оскільки відповідна трубка дренажу бойлера не під`єднана до самого бойлера і не підключена до будь-якого джерела водопостачання чи ємкості з водою. Відповідна рубка дренажу була від`єднана від бойлера восени 2024 року під час проведення ремонтних робіт самого бойлера. Окрім того, звернув увагу на те, що позовні вимоги щодо розміру збитків та факту їх завдання не підтверджені належними доказами, а пошкодження квартири АДРЕСА_4 станом на червень 2024 року є аналогічними тим, що є на даний час. Крім того, ремонт квартири після залиття в 2024 році не проводився. 
Не погоджуючись з позицією представника відповідача про відсутність проведення ремонтних робіт в квартирі позивачки представник позивача надав суду договір від 03.02.2025, акт приймання-передачі ремонтних робіт від 13.02.2025 та квитанцію до прибуткового касового ордера №1 від 03.02.2025.
Перевіряючи обґрунтованість, доведеність позовних вимог, а також заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Вказана стаття унормовує загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань.
Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення.
Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.
Частинами першою, другою статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Розглядаючи спір про відшкодування заподіяної шкоди, суд повинен з`ясувати наявність у діях відповідача складу цивільного правопорушення, що включає неправомірність поведінки, наявність матеріальних втрат та їх розміру (збитків), причинного зв`язку між неправомірною поведінкою та заподіяними збитками.
До істотних обставин, що підлягають з`ясуванню судом та доведенню сторонами у такому спорі, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення; при цьому позивач зобов`язаний довести протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою, а відповідач має спростувати наявність своєї вини.
Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).
Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.
Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.
Позивач вказує, що шкоду заподіяно відповідачем, а тому відсутність вини у заподіянні шкоди повинен доводити саме відповідач.
Дійсно, особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини.
Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому позивач доводить наявність шкоди та її розмір.
Пунктом 1.6. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17 травня 2005 року, визначено, що повноваження органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг; регулювання відносин у сфері житлово-комунальних послуг; порядок доступу до житла та іншого володіння для ліквідації аварій, проведення оглядів технічного стану, перевірки показів засобів обліку; права та обов`язки споживачів, виконавців, виробників; оформлення претензій споживачів до виконавців; порядок укладання договорів у сфері житлово-комунальних послуг визначаються згідно із Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Відповідно до п.2.3.6. Правил, у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт (додаток 4).
Відповідно до додатку 4 до п.2.3.6 Правил, акт про залиття, аварію, складається комісією у складі: головного інженера виконавця послуг, голови комісії, майстра технічної дільниці, майстра ремонтної дільниці, слюсаря-сантехніка (слюсаря-електрика), представника власника будинку, будинкового комітету; в якому описується, що трапилось і які наслідки (що залито, які обсяги робіт, які ушкодження, які речі ушкоджено; з зазначенням причини залиття, аварії, що трапилось (чітко зазначивши причину залиття); акт повинен містити висновки і рекомендації комісії (надаються висновки про те, що необхідно зробити, хто заподіяв шкоду та ін.); члени комісії повинні підписати акт та з актом повинні бути ознайомлені мешканці квартир, які його також підписують.
В абз. 2 п.2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, що затверджений наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 за № 76, передбачено, що у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт (Додаток 4).
Так, відповідно до акту від 18.06.2025, який складено комісією ТОВ «Софія Град «Д» встановлено, що в квартирі АДРЕСА_6 (власник ОСОБА_9 ) виявлено підключення бойлера гарячої води з виводом трубки дренажа безпосередньо в шахту вентканалу. Трубка була демонтована одразу.
Зі змістом зазначеного акту позивач та відповідач були ознайомлені, про що свідчить їх підпис на акті про залиття від 18.06.2025.
Позивач вказує, що з лютого 2022 року і по день звернення у її квартирі з вентиляційного каналу постійно капає холодна вода, внаслідок чого стіни кімнати та санвузла мокрі та вкриті пліянявою, грибком, частково зруйновані, однак, ані зазначений акт, ані інші матеріали справи не містять достатніх та переконливих доказів того, коли сталося залиття. 
Однак, з досліджених в судовому засідання матеріалів цивільної справи № 753/16678/24 вбачається, що у серпні 2024 року позивач ОСОБА_3 зверталася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Софія Град «М» про стягнення збитків, посилаючись на те, що починаючи з травня 2024 року з вентиляційного каналу в квартирі позивачки постійно капає холодна вода, внаслідок чого стіни кімнати та санвузла мокрі, вкриті пліснявою та почали руйнувалися.
11 червня 2024 року позивачка звернулась до відповідача із заявою в якій вказала, що з 2023 року в її квартири постійно мокріє стіна біля вентиляційної витяжки, проведений нею ремонт, та обробка стін результату не дали, руйнування продовжується. 27 травня 2024 року в присутності представника відповідача частково було розібрано вентиляційний канал і виявлено ймовірну причини залиття її квартири- вентиляційний канал забити будівельним сміттям та у вентиляційний канал з квартир, що розміщені вище, постійно капає вода, проте з якої саме квартири капає вода наразі не виявлено. Враховуючи зазначене, просила відповідача прибрати сміття з вентиляційного каналу та ліквідувати протікання, встановити власника квартири, з якої відбувається затікання води в вентиляційний канал, надати акт про залиття квартири та встановити винуватця залиття.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20.01.2025 позов ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Софія Град М» про стягнення коштів та зобов`язання вчинити дії, задоволено частково.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Софія Град М» на користь ОСОБА_3 у відшкодування матеріальної шкоди 23579 грн, моральної шкоди - 5000 грн, судовий збір у розмірі 1793,64 грн та витрати на отримання звіту у розмірі 3800 грн.
Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Софія Град М» усунути причину залиття вентиляційного каналу квартири АДРЕСА_4 , власником якої є ОСОБА_3 . В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
З матеріалів справи вбачається, що орієнтовно в кінці травня 2025 року до ОСОБА_4 звернулися представники ТОВ «Софія Град Д» з повідомленням, що в червня 2024 року було встановлено залиття квартири АДРЕСА_4 , однак на той час причини залиття встановити не вдалося. Після проведеного обстеження в травні-червні 2025 року встановлено, що залиття було здійснено з належної відповідачу ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_6 . Також повідомлено, що компанією за відповідне залиття ОСОБА_3 було сплачено збитки у розмірі 48 727 гривень 90 копійок. 
Встановлено, що 19.03.2025 ТОВ «Софія Град М» здійснило оплату на рахунок приватного виконавця Авторгова А.М. 48 727,90 грн. з призначенням платежу: стягнення 48 727,90 грн. на підставі рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20.01.2025 року у справі №753/16678/24 за позовом ОСОБА_3 до ТОВ «СОФІЯ ГРАД М» про стягнення збитків. ТОВ запропоновано ОСОБА_4 в досудовому порядку компенсувати сплачену суму та повідомило, що пошкодження квартири АДРЕСА_7 станом на червень 2024 року є аналогічними що є на даний час, ремонт квартири після залиття в 2024 році не проводився. 
Після цього між ТОВ «СОФІЯ ГРАД М» та ОСОБА_4 було укладено Угоду про компенсацію №31/05/25 від 31 травня 2025 року, відповідно до якої ОСОБА_4 зобов`язується компенсувати на користь ТОВ «СОФІЯ ГРАД М» сплачені на користь ОСОБА_3 збитки у розмірі 48 727 гривень 90 копійок, компенсація здійснюється рівними частинами, протягом 6 (шести) місяців з моменту укладення цієї Угоди.
Згідно довідки від 01.10.2025, виданої директором ТОВ «Софія Град М» Басюком К.В. станом на 01.10.2025 ТОВ «Софія Град М» отримало від ОСОБА_4 24 366 грн. на підставі Угоди про компенсацію № 31/05/25 від 31.05.2025 в якості відшкодування матеріальної шкоди, сплаченої товариством на користь ОСОБА_3 .
Судом встановлено, що з 2023 року позивачка зверталася до компанії з приводу намокання стіни з боку вентканалу. В квартири АДРЕСА_3 був розібраний вентканал для візуального огляду і виявлено капання води посередині вентканалу.
Такі обставини були предметом розгляду цивільної справи № 753/16678/24 за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Софія Град М» про стягнення збитків. 
Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 20.01.2025 позовні вимоги ОСОБА_3 , задоволено частково. Під час здійснення виконавчого провадження ОСОБА_3 відшкодовані збитки, завдані залиттям її квартири на підставі рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20.01.2025 року у справі №753/16678/24, що підтверджується копією квитанції від 19.03.2025.
Заява позивачки з проханням скласти акт про залиття від 13.05.2025 не містить ніякої інформації про те, коли відбулось залиття.
Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідно до статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Звертаючись до суду з позовом позивач фактично прагне відшкодувати збитки, які були їй компенсовані на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20.01.2025 у справі №753/16678/24, що суперечить положенням статті 61 Конституції України та основним засадам цивільного законодавства, зокрема, принципу добросовісності.
Суд окремо звертає увагу та наданий позивачкою Звіт про оцінку розміру матеріального збитку (шкоди) від 09.07.2025, складений суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_8 », відповідно до якого розмір матеріального збитку, завданого квартирі АДРЕСА_4 становить 30 440 грн.
Додані до Звіту від 09.07.2025 фотоматеріали пошкоджень, завданих внаслідок залиття є ідентичними тим фотоматеріалам, які були предметом дослідження та додані до Звіту про оцінку розміру матеріального збитку (шкоди) від 12.08.2024, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_8 », а тому суд критично оцінює наданий Звіт від 09.07.2025 та не бере його до уваги.
Крім того, доданий до позовної заяви Звіт про оцінку розміру матеріального збитку (шкоди) від 09.07.2025, не може слугувати підтвердженням розміру збитків завданих залиттям встановленим Актом про залиття від 18 червня 2025 року, оскільки згідно інформації відображеної у даному звіті, огляд квартири проводився 14 квітня 2025 року, дата оцінки 14 квітня 2025, а з заявою про залиття квартири позивач звернувся до ТОВ «СОФІЯ ГРАД Д» 13 травня 2025 року. 
З огляду на зазначене, вказаний Звіт від 09.07.2025 не може вважатися належним та допустимим доказом, наданим на підтвердження вартості матеріального збитку (шкоди), в розумінні ст. ст. 77, 78 ЦПК України. 
Обстеження квартири на виявлення цвілевих грибів Центральною біохімічною лабораторією теж проведено проводилось 09 квітня 2025 року, тобто теж до факту звернення позивача із заявою про залиття його квартири.
Посилання позивачки на те, що на початку 2025 року вона зробила косметичний ремонт у квартирі на суму 25 000 грн. суд оцінює критично.
Представлена суду на підтвердження розміру понесених витрат на ремонтні роботи квитанція до прибуткового касового ордера №1 та №2 від 03.02.2025 не приймається судом до уваги в якості належного та допустимого доказу з огляду на таке:

Відповідно до п.11 Розділу ІІ Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України 29.12.2017 № 148 готівка, що надходить до кас, оприбутковується в день одержання готівки в повній сумі.

Квитанція до прибуткового касового ордеру №1, №2 від 03.02.205 року містить посилання на договір від 03.02.2025, проте не містить жодного посилання на акт приймання-передачі ремонтних робіт, у зв`язку з чим у суду відсутня можливість встановити за яким саме актом наданих послуг було сплачено відповідні кошти.

Крім того, після складання до передачі в касу видатковий касовий ордер реєструються бухгалтером у журналі реєстрації прибуткових і видаткових касових документів (п. 33 розділу ІІІ Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженим постановою КМУ від 29.12.2017 № 148).

При цьому, реквізити касового ордеру "Найменування підприємства (установи, організації)" та "Прибутковий касовий ордер № повинні збігатися з номером та датою реєстрації ордера в журналі реєстрації прибуткових і видаткових касових документів.

Разом з цим, витягу з журналу реєстрації прибуткових і видаткових касових документів для підтвердження реальності отримання надходжень готівки до каси адвокатом Кобилецьким В.В. не надано.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що представником позивача не надано належних та допустимих доказів ані придбання товарів та виконання послуг, розрахунку витрат за договором від 03.02.2025, ані оплати фактично понесених витрат за ремонтні роботи у квартирі АДРЕСА_4 .
Отже, твердження позивача про залиття належної їй на праві власності квартири після січня 2025 року, на переконання суду, ґрунтуються на припущеннях, та переконливих доказів про порушення відповідачем прав позивача після січня 2025 року матеріали справи не містять. Позивачці в березні 2025 року були відшкодовані збитки, завдані внаслідок залиття квартири, а належних доказів проведення ремонту та повторного залиття вже після нього матеріали справи не містять.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України).
За правилами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд вважає, що стороною позивача не доведено належними доказами факт залиття квартири позивачки після проведення нею ремонту після попереднього залиття, яке було предметом розгляду цивільної справи №753/16678/24 та розмір завданих збитків.
Інші доводи сторін, які наведені у позові, та запереченнях на позов не впливають на вказані вище висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.
Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).
Суд ще раз, наголошує на тому, що за змістом ст. 1166 ЦК України для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини, та за відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.
Враховуючи викладене, а також оцінивши докази в їх сукупності, встановивши відсутність у матеріалах справи належних доказів доведеності вини саме відповідача у вчиненні дій/бездіяльності, наслідком яких завдано шкоду позивачу, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для цивільно-правової відповідальності відповідача, передбаченої ст. 1166 ЦК України, у зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди та витрат на прибирання слід відмовити.
В частині позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоди визначені статтею 1167 ЦК України.
Так, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3)в інших випадках, встановлених законом.
Як передбачено статтею 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Враховуючи роз`яснення п. 3, п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року зі змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», - під моральною шкодою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому, слід виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Таким чином, норми права дають підстави вважати, що під моральною шкодою фізичної особи слід розуміти наявність такого негативного емоційного сприйняття особою вчинених стосовно неї протиправних дій, що досягло певного психологічного стану фізичних чи душевних страждань (відчуття неспокою, хвилювання, образи, дискомфорту тощо).
З`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки, стороною позивача не доведено достатніми доказами вчинення відповідачем неправомірних дій/бездіяльності, що перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку із завданими позивачу моральними стражданнями, а відтак відсутні підстави для застосування до відповідача цивільно-правової відповідальності, передбаченої ст. 1167 ЦК України, та, відповідно, стягнення із відповідача на користь позивача моральної шкоди.
Враховуючи викладене, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися позивач та відповідач, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати у справі слід залишити за позивачем по фактично понесеним.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-84, 133, 141, 259, 268, 267, 265, 270, 353, 354 ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Софія Град М», Товариство з обмеженою відповідальністю «Софія Град Д» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне рішення складено 08.06.2026

СУДДЯ   О.Р.ЛУЖЕЦЬКА