ХАДЖИБЕЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Справа №521/5407/26
Пр. №2-о/521/263/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року         м. Одеса

Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі:
головуючого судді - Сегеди О.М.,
при секретарі – Жулего М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Березанська селищна рада Миколаївської області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу,, 
встановив:
У квітні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеною заявою, посилаючись на те, що йому ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належала в рівних частках на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25 листопада 1996 року, видане Березанським районним органом приватизації на підставі розпорядження від 25 листопада 1996 року №0288 квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 78,9 кв.м.
27 листопада 1996 року право власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано в Березанській філії Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації за реєстровим №687.
Зазначив, що при вивчені документів для внесення відомостей про право власності на квартиру АДРЕСА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було з`ясовано, що при оформленні документів на приватизацію була допущена описка при написанні його прізвища « ОСОБА_5 », в той час як правильно має бути « ОСОБА_6 ».
Вказував, що здійснити державну реєстрацію права власності і отримати відповідний витяг не представляється можливим, оскільки у свідоцтві про право власності на житло видане Березанським районним органом приватизації на підставі розпорядження від 25 листопада 1996 року №0288 на ім`я ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , допущено помилку, а саме описка при написанні його прізвища « ОСОБА_5 », в той час як правильно має бути « ОСОБА_6 », тобто так, як в паспорті громадянина України. 
Стверджував, що допущена помилка у свідоцтві про право власності на житло від 25 листопада 1996 року, яке видано на ім`я ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , чинить йому перешкоди у реалізації його права розпоряджатися своєю власністю, у зв`язку з чим йому було рекомендовано звернутися до суду з метою встановлення факту належності документу, який засвідчує його право часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Зазначив, що у зв`язку з тим, що його прізвище, зазначене у свідоцтві про право власності на житло від 25 листопада 1996 року не співпадає з його прізвищем, яке зазначене в його паспорті громадянина України, а також у пенсійному посвідченні № НОМЕР_1 , йому необхідно встановити факт належності йому, ОСОБА_1 , правовстановлюючого документу, а саме свідоцтва про право власності на житло видане Березанським районним органом приватизації від 25 листопада 1996 року, оскільки у позасудовому порядку внесення виправлень у свідоцтво про право власності на житло від 25 листопада 1996 року не допускається.
Встановлення вказаного факту йому необхідно для реєстрації його права власності на частину квартири АДРЕСА_1 .
Посилаючись на порушення своїх прав, як власника частини квартири АДРЕСА_1 , заявник просив суд встановити факт того, щосвідоцтво про право власності на житло видане Березанським районним органом приватизації на підставі розпорядження від 25 листопада 1996 року №0288 ім`я ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про право спільної часткової власності в рівних частках на квартиру АДРЕСА_1 , яке зареєстровано у БТІ за №687, належить йому, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Березанським РВ УМВС України в Миколаївській області 19 січня 1999 року, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 .
Ухвалою суду від 13 квітня 2026 року було відкрито провадження у справі, призначено судове засідання (а.с. 15).
Заявник в судове засідання не з`явився, надав заяву про підтримання заяви про встановлення факту та просив суд розглянути справу за його відсутністю (а.с.17).
Представник заінтересованої особи: Березанської селищної ради Миколаївської області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом відповідно до ст. 128 ЦПК України. 
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07 липня 1989 року Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).
Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України» № 16652/04).
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»).
У справах «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 03 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. 
Відомості про розгляд справ (залишення позову без руху, повернення позовної заяви, дані про відкриття провадження та дати призначення справи до розгляду) публікуються на офіційному веб-сайті Хаджибейського районного суду м. Одеси у відповідності до Рішення ради суддів загальних судів № 12 від 28 лютого 2013 року «Про організацію роботи з інформаційного наповнення і функціонування офіційних веб-сайтів загальних судів на офіційному веб-порталі судової влади України» та відправлено до ЄДРСР.
Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. 
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності вважає, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Встановлено, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належала в рівних частках на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25 листопада 1996 року, видане Березанським районним органом приватизації на підставі розпорядження від 25 листопада 1996 року №0288 квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 78,9 кв.м. (а.с.12).
Свідоцтво про право власності на житло від 25 листопада 1996 року видане Березанським районним органом приватизації на підставі розпорядження від 25 листопада 1996 року №0288.
27 листопада 1996 року право власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано в Березанській філії Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації за реєстровим №687.
Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , дружина заявника, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.24).
Після її смерті відкрилась спадщина на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 .
16 травня 2011 року на ім`я ОСОБА_1 , як спадкоємцю першої черги було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 (а.с.18).
30 травня 2011 року право власності ОСОБА_1 на спадкове майно, а саме на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 було зареєстровано в Березанській філії Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації (а.с.21).
Встановлено, що заявник не може здійснити державну реєстрацію права власності і отримати відповідний витяг, оскільки у свідоцтві про право власності на житло видане Березанським районним органом приватизації на підставі розпорядження від 25 листопада 1996 року №0288 на ім`я ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , допущено помилку, а саме описка при написанні його прізвища « ОСОБА_5 », в той час як правильно має бути « ОСОБА_6 », тобто так, як в паспорті громадянина України, у зв`язку з чим йому було рекомендовано звернутися до суду з метою встановлення факту належності документу, який засвідчує його право спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Допущена помилка у свідоцтві про право власності на житло від 25 листопада 1996 року №0288, чинить заявнику перешкоди у реалізації його права розпоряджатися своєю власністю.
Отже, у зв`язку з тим, що прізвище заявника, зазначене у свідоцтві про право власності на житло від 25 листопада 1996 року №0288 « ОСОБА_5 » не співпадає з прізвищем « ОСОБА_6 », яке зазначене в його паспорті громадянина України, та у пенсійному посвідченні, йому необхідно встановити факт належності ОСОБА_1 правовстановлюючого документу, а саме свідоцтва про право власності на житло видане Березанським районним органом приватизації на підставі розпорядження від 25 листопада 1996 року №0288, оскільки у позасудовому порядку внесення виправлень у свідоцтво про право власності на житло від 25 листопада 1996 року № НОМЕР_3 , не допускається.
Встановлення вказаного факту йому необхідно для реєстрації права власності на частину квартири АДРЕСА_1 . 
Встановлено, що у паспорті громадянина України прізвище заявника зазначено українською « ОСОБА_6 », російською мовою « ОСОБА_5 » (а.с. 6-7).
В картці фізичної особи-платника податків від 11 травня 2004 року прізвище заявника зазначено як « ОСОБА_6 » (а.с.8).
Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що у свідоцтво про право власності на житло видане Березанським районним органом приватизації на підставі розпорядження від 25 листопада 1996 року №0288 на ім`я ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про право спільної часткової власності в рівних частках на квартиру АДРЕСА_1 , прізвище співвласника квартири, яке зазначено як « ОСОБА_5 » не збігається із записом його прізвища в паспорті громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий в Березанським РВ УМВС України в Миколаївській області 19 січня 1999 року, « ОСОБА_6 ».
Отже, судом достовірно встановлено, що свідоцтво про право власності на житло видане Березанським районним органом приватизації на підставі розпорядження від 25 листопада 1996 року №0288 на ім`я ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про право спільної часткової власності в рівних частках на квартиру АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
У відповідності до п. 1 ст. 293 ЦПК України, суд вправі встановити факт належності свідоцтва про право власності на житло видане Березанським районним органом приватизації на підставі розпорядження від 25 листопада 1996 року №0288 на ім`я ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про право спільної часткової власності в рівних частках на квартиру АДРЕСА_1 - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 .
За таких обставин, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення підлягає задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. 
Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Судовий збір по справі складає 665,60 грн., якій повністю сплачено заявником при зверненні до суду (а.с.5).

Керуючись ст. ст. 293, 294, 315, 319, 354 ЦПК України, суд

вирішив:
Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Березанська селищна рада Миколаївської області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу - задовольнити.
Встановити факт належності свідоцтва про право власності на житло від 25 листопада 1996 року, видане Березанським районним органом приватизації на підставі розпорядження від 25 листопада 1996 року №0288 на ім`я ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про право спільної часткової власності в рівних частках на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 78,9 кв.м. - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Березанським РВ УМВС України в Миколаївській області 19 січня 1999 року, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 .
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення складено 12 травня 2026 року.

Суддя:    О.М. Сегеда