КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 квітня 2026 року Справа № 320/30885/25
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Войтович І.І., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 
до Державної судової адміністрації України 
про визнання протиправним та скасування наказу,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Державної судової адміністрації України (далі – відповідач, ДСА України), в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ Державної судової адміністрації України від 09.06.2025 № 3/06 про застосування до заступника начальника Територіального управління ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення - догани, за вчинення дисциплінарних проступків, визначених пунктами 4, 5 та 15 частини другої статті 65 Закону України "Про державну службу", а саме: дії, що шкодять авторитету державної служби; невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень; прийняття державним службовцем рішення, що суперечить закону або висновкам щодо застосування відповідної норми права, викладеним у постановах Верховного Суду, щодо якого судом винесено окрему ухвалу.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує про надання до дисциплінарної комісії розгорнутих пояснень щодо поданої скарги адвокатом Криворучко Л.С. на предмет вчиненого дисциплінарного проступку під час розгляду скарги адвоката від 03.03.2025. 
Позивач вказує, що враховуючи норми ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», відповідно до ст.ст. 3, 5 Закону України «Про звернення громадян», скарга адвоката від 03.03.2025 не підлягала розгляду оскільки адвокатом було додано до скарги в ТУ ДСА України в Київській області Ордер, виданий на Києво-Святошинський районний суд Київської області замість ТУ ДСА України в Київській області, було додано до скарги договір про надання правничої допомоги укладений в період зупинення адвокату права на заняття адвокатською діяльністю та адвокатом було додано до скарги копії документів, які взагалі не було звірено. Основною підставою відмови було подання скарги адвокатом діяльність якого зупинено.
Під час засідання дисциплінарної комісії 22.05.2025 наголосив на відсутності підстав розгляду скарги та відсутності в його діях ознак дисциплінарного проступку. Натомість, дисциплінарна комісія, не повідомивши про мотиви та підстави свого рішення повідомила про те, що буде оголошено догану, вбачала в діях позивача три ознаки дисциплінарного проступку а саме, дії, що шкодять авторитету державної служби; невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень; прийняття державним службовцем рішення, що суперечить закону або висновкам щодо застосування відповідної норми права, викладеним у постановах Верховного Суду, щодо якого судом винесено окрему ухвалу.
Позивач вказує на безпідставність висновків дисциплінарної комісії та їх однобокість на користь скаржниці. В порушення ст. 67 Закону України «Про державну службу» в поданні №2 від 28.05.2025 дисциплінарною комісією не враховано показників виконання службових завдань позивача, зокрема за 2024 рік «відмінно», внесено недостовірні дані щодо пом`якшуючих обставин, а саме вказано про відсутність таких. Також, комісією не було встановлено настання тяжких наслідків, заподіяння шкоди, не надано оцінку попередньої поведінки державного службовця, його ставлення до виконання посадових обов`язків.
Позивач 02.06.2025 звернувся до суб`єкта призначення з письмовим поясненням по суті скарги. Та, 09.06.2025 було винесено наказ №3/06 про оголошення догани. 
Покликаючись на положення пунктів 4, 5 та 15 ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу», позивач вважає невірним тлумачення та розмежування щодо застосованого в спірному наказі «неналежного виконання посадових обов`язків» та «вплинуло на авторитет державної служби», при цьому висунуто три дисциплінарних проступки. Щодо застосованого «прийняття рішення, що суперечить закону…» оскаржуваний наказ не містить взагалі, не вказано які дії позивача таким чином кваліфіковано. Покликаюсь на правові висновки Верховного Суду у постановах від 09.12.2019 у справі №813/3820/17, від 01.11.2022 у справі №380/3045/21 вважає, що відповідач, під час винесення оскаржуваного наказу порушив ст. 77 Закону України «Про державну службу», не зазначив суті вчиненого правопорушення, не вказано часу вчинення та часу виявлення проступку, та зокрема не зазначено яке саме рішення було прийнято позивачем, яке на думку відповідача кваліфіковано п. 15 ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу».
Також, вказуючи на норму ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 67 Закону України «Про державну службу» вказує, що від час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер вчиненого проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання своїх посадових обов`язків. Відповідачем не враховано відсутність у позивача дисциплінарних стягнень, як обставина, яка пом`якшує відповідальність. 
Додає, що в порушення ч. 1 ст. 75 Закону України «Про державну службу» відповідач перед накладенням дисциплінарного стягнення не звернувся до позивача за отриманням письмових пояснень. 
Також, згідно п. 7 ч. 2 ст. 73 Закону України «Про державну службу» дисциплінарна справа не містить пояснень безпосереднього керівника позивача з приводу обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження. 
В сукупності, спірний наказ ДСА України від 09.06.2025 № 3/06 вважає необґрунтованим, невмотивованим, винесеним із порушенням ч. 1 ст. 67, п. 7 ч. 2 ст. 73, ч. 1, ч. 2 ст. 75, ч. 2 ст. 77 Закону України «Про державну службу», таким, що підлягає скасуванню.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.06.2025 провадження у справі відкрито, справу визначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
01.08.2025 відповідачем подано до суду відзив, в якому ДСА наполягає на необґрунтованості позовних вимог, правомірності спірного наказу від 09.06.2025 № 3/06.
Вказує, що під час дослідження матеріалів дисциплінарного провадження, дисциплінарною комісією розглядались підстави звернення скаржниці адвоката Криворучко Л.С. зі скаргою від 01.03.2025 (зареєстрована 03.03.2025), правові підстави відмови позивачем у розгляді скарги, підстави звернення адвоката зі скаргою 03.04.2025 про вчинення позивачем дисциплінарного проступку за наслідками розгляду поданої скарги 01.03.2025. 
Покликаючись на норми ст. 19 Конституції України, ч. 4 ст. 154, частин 1, 3, 4 ст. 155 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», зазначає, що скарга адвоката Криворучко Л.С. від 01.03.2025 про дисциплінарний проступок, яка, зокрема, містила вимогу притягнути керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання своїх посадових обов`язків, неспроможність здійснювати належне та ефективне керівництво апаратом суду надіслана на розгляд належному суб`єкту, а саме начальнику Територіального управління ДСА України в Київській області як суб`єкту призначення керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області.
Вказуючи на норми ст. 13, ст. 19, ст. 20, ст. 24, ст. 26 «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ст. 5 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затвердженого рішенням РАУ від 12.04.2019 №41, ст.ст. 59, 60 КАС України, ст.ст. 60, 61 ГПК України, ст.ст. 62, 64 ЦПК України, ст. 271 КУпАП, ст. 50 КПК України, та ст. 40 Конституції України, ст. 3, ст.4, ст. 5, ст. 7, ст. 8, ст. 19, ст. 24 Закону України «Про звернення громадян», зауважує, що в Законі України "Про звернення громадян" відсутня норма, що підтвердженням повноважень адвоката є лише ордер, тобто відсутня вимога щодо додавання до скарги, що подається адвокатом саме ордера. Водночас, відповідно до підпункту 4.1 пункту 4 Договору про надання правничої (правової) допомоги від 01.10.2024, укладеного між адвокатом Криворучко Л. С. та ОСОБА_2 , та доданого до скарги ОСОБА_3 від 01.03.2025, Адвокат здійснює свою професійну діяльність, згідно з умовами цього Договору, в усіх державних органах, установах, підприємствах, організаціях, не в залежності від форми власності, в тому числі та не обмежуючись, правоохоронних органах (МВС, СБУ, органах прокуратури, органах фіскальної служби, органах поліції України, тощо) і судах України, НАБУ, КМДА, МЮУ, банківських установах, органах ДВС України, органах реєстрації транспортних засобів, страхових компаніях, ВРП, ВККС України, ЗМІ, тощо. Договір про надання правничої допомоги у розумінні статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", є документом, що посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги. 
Також, окрім встановлених відомостей з Єдиного реєстру адвокатів України, вказує, що комісія зверталась із запитами до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Рівненської області від 01.05.2025 №10-8856/25 та Кваліфікаційно - дисциплінарної комісії адвокатури Закарпатської області від 01.05.2025 № 10-8818/25 з проханням надати інформацію чи мала право здійснювати адвокатську діяльність ОСОБА_3 з 01.10.2024 по 03.04.2025 з наданням відповідних документів. Так, листом від 07.05.2025 № 4/24 Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури Закарпатської області повідомила, що рішенням КДКА Закарпатської області 28.08.2024 адвокатку ОСОБА_3 (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Л94676/10, видане 24.11.2011 згідно з рішенням Київської обласної КДКА від 16.11.2011 №229) притягнуто до дисциплінарної відповідальності із застосуванням до неї стягнення у вигляді позбавлення права на заняття адвокатською діяльністю з наступним виключенням з Єдиного реєстру адвокатів України (ЄРАУ). На підставі такого рішення до ЄРАУ внесені відомості про припинення права адвокатки Криворучки Л. С. на заняття адвокатською діяльністю. ОСОБА_3 оскаржила вказане рішення КДКА Закарпатської області у справі № 260/5758/24 Закарпатського окружного адміністративного суду. У даній судовій справі № 260/5758/24 в порядку забезпечення позову Закарпатський окружний адміністративний суд ухвалою від 23.09.2024 та Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 24.09.2024 зупинили до вирішення цієї справи судом дію рішення КДКА Закарпатської області від 28.08.2024, яким адвокатку ОСОБА_3 позбавлено право на заняття адвокатською діяльністю. Згодом, рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 09.10.2024, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.02.2025, позов ОСОБА_3 задоволено, визнано протиправним і скасовано рішення КДКА Закарпатської області від 28.08.2024 про притягнення адвокатки ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності із застосуванням до неї стягнення у вигляді позбавлення права на заняття адвокатською діяльністю з наступним виключенням з ЄРАУ. Таким чином, з 23.09.2024 адвокатка Криворучко Л.С. мала право здійснювати адвокатську діяльність, тобто з дати постановлення ухвали Закарпатського окружного адміністративного суду у справі №260/5758/24, якою було зупинено дію рішення КДКА Закарпатської області від 28.08.2024 про позбавлення цієї адвокатки права на заняття такою діяльністю та яка, згідно з її резолютивною частиною, підлягала негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від оскарження. Також, відповідно до листа Національної асоціації адвокатів України від 21.05.2025 № 871/0/2-25 адвокат ОСОБА_3 в період з 01.10.2024 по 03.04.2025 мала право на зайняття адвокатською діяльністю. Ураховуючи зазначене, вбачається, що адвокат ОСОБА_3 під час укладення Договору про надання правничої (правової) допомоги від 01.10.2024 з ОСОБА_2 мала право здійснювати адвокатську діяльність.
Щодо спірного наказу, відповідач вказує, що зі змісту оскаржуваного наказу, який викладений на 12 сторінках, приймаючи даний наказ ДСА України максимально описала всі обставини справи, з посиланнями на час вчинення та час виявлення проступку, зазначивши коли надійшла скарга, коли позивач безпідставно відмовив у розгляді скарги та коли було виявлено проступок. Законом України «Про державну службу» чітко визначено за які саме дисциплінарні проступки обирається відповідний вид дисциплінарного стягнення та не потребує будь яких роз`яснень. Дисциплінарною комісією було встановлено, що позивачем під час виконання своїх посадових обов`язків було допущено дисциплінарні проступки, передбачені пунктами 4, 5 та 15 частини другої статті 65 Закону, а саме: дії, що шкодять авторитету державної служби; невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень; прийняття державним службовцем рішення, що суперечить закону або висновкам щодо застосування відповідної норми права, викладеним у постановах Верховного Суду, щодо якого судом винесено окрему ухвалу. Юридична кваліфікація, підстави та мотиви обрання відповідного виду дисциплінарного проступку викладено безпосередньо в оскаржуваному наказі, а також дана інформація в розгорнутому вигляді викладена в Поданні дисциплінарної комісії від 28.05.2025 №2, з яким також було ознайомлено позивача. Саме безпідставна відмова позивача у розгляді скарги ОСОБА_3 від 03.03.2025 є порушенням норм Закону України «Про звернення громадян», зокрема така відмова у частині встановлення всіх обставин скарги на дії керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області розцінюється як відмова у виконанні своїх прямих посадових обов`язків, що у свою чергу підриває авторитет судової гілки влади даючи підстави громадянам вважати себе не захищеними від свавілля державних органів, які, зокрема, покликані здійснювати свою діяльність на покращення суспільного життя та підняття довіри до держави. 
Неналежне виконання посадових обов`язків ОСОБА_1 , що полягає у формальному підході до розгляду скарги ОСОБА_3 , призвело до порушення норм Закону України «Про звернення громадян» та необґрунтованої відмови з підстави – зупинення її права на заняття адвокатською діяльністю, що по своїй суті вплинула на авторитет державної служби та позитивну репутацію державного органу – Територіального управління ДСА України в Київській області.
Встановлені порушення ОСОБА_1 норм законодавства знайшли своє підтвердження під час проведення дисциплінарного провадження і викладені в повній мірі в оскаржуваному наказі та не спростовані в позовній заяві.
Відповідач вказує також на нелогічність тверджень щодо порушень відповідачем ст. 75 Закону України «Про державну службу» враховуючи, що позивачем були надані пояснення до керівництва, про що ним вказано у позові. Додав, що від ТУ ДСА України надійшов лист від 05.05.2025 № 03-12/828/25 про надання інформації та копій документів, де безпосередньо начальником ТУ ДСА України в Київській області Шевченко С.В. висловлено пояснення щодо обставин дисциплінарної справи та надано оцінку діям свого заступника.
В позові просить суд відмовити.
Сторонам подано до суду клопотання позивачем про розгляд справи з викликом сторін та відповідачем про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Відповідно до вимог частин 1-2 ст.12 КАС України, адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження загального або спрощеного).
Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. 
За ч. 3 ст. 257 КАС України при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно до частин 1 та 2 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Частиною 2 ст. 12 КАС України визначено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Згідно частини 6 ст. 12 КАС справами незначної складності, серед іншого визначеного, є справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище. 
Пунктом 20 ч.1 ст.4 КАС України встановлено, що адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.
Виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах у відповідності до частини 4 ст. 12 КАС України:
1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;
2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;
4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує: для юридичних осіб - п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; для фізичних осіб та фізичних осіб - підприємців - вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років";
6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.260 КАС України питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.
Згідно ч. 6 ст. 262 КАС України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.
Проаналізувавши зміст мотивів позивача та відповідача, наведені у клопотаннях, враховуючи характер спірних правовідносин, предмет та підстави позову, склад учасників справи, враховуючи вищезазначені норми процесуального законодавства, зокрема ст. 12, ч. 6 ст. 262 КАС України, суд дійшов висновку про їх не обґрунтованість, підстави для задоволення клопотань відсутні.
Встановивши позиції, доводи сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини.
ОСОБА_1 згідно наказу Державної судової адміністрації України від 05.03.2020 №74/к призначений на посаду заступника начальника Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області.
Адвокатом Криворучко Л.С. в інтересах ОСОБА_4 було подано 01.03.2025 скаргу до ТУ ДСА України (зареєстрована 03.03.2025) на бездіяльність працівників апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області. 
02.04.2025 листом № К34-25-24/25 за підписом заступника начальника ТУ ДСА Масовець В.П. було відмовлено ОСОБА_3 у розгляді її скарги з підстав:
1. адвокатом було додано до скарги неналежний Ордер на надання правової допомоги, а саме ордер, який видано на Києво-Святошинський районний суд Київської області, замість Територіального управління ДСА України в Київській області (до якого вона звернулась зі скаргою); 
2. адвокатом на підтвердження своїх повноважень було додано до скарги договір про надання правничої допомоги датований 01.10.2024 (в той час як відповідно до Єдиного реєстру адвокатів України адвокату було зупинено право на заняття адвокатською діяльністю з 25.10.2023 по 25.10.2024 та поновлено лише з 04.11.2024;
3. адвокатом не було додано до скарги засвідчених належним чином копій документів (копії документів, які було додано до скарги не було завірено). 
Отримавши вказаний лист, адвокат Криворучко Л.С. звернулась 03.04.2025 до Голосіївського УП ГУНП в м. Києві та до в.о. голови Державної судової адміністрації України з дисциплінарною скаргою на дії заступника начальника Територіального управління ОСОБА_1 як незаконне втручання у діяльність адвоката Криворучко Л.С. 
Голосіївським УП ГУНП в м. Києві, у зв`язку з відсутністю в діях в.о. начальника ТУ ДСА України ОСОБА_1 ознак адміністративного чи кримінального правопорушення перевірку було припинено.
Наказом ДСА України №2/06 від 28.04.2025 відкрито дисциплінарне провадження щодо в.о. начальника ТУ ДСА України Масовця В.П. щодо одержаної скарги від 03.04.2025 адвоката Криворучко Л.С. про вчинення дисциплінарного проступку в.о. начальника ТУ ДСА Масовцем В.П. під час розгляду скарги адвоката поданої 03.03.2025. 
Скаржниця у поданій скарзі зазначила, що в.о. начальника Територіального управління ДСА України в Київській області Масовцем В.П. порушено вимоги Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" у зв`язку з відмовою у розгляді скарги адвоката ОСОБА_3 від 01.03.2025 чим допущено дисциплінарний проступок державного службовця.
Листом №10-8863/25 від 01.05.2025 голова дисциплінарної комісії ДСА України звернулась до позивача з повідомленням про те, що останній вправі надати письмові пояснення стосовно викладених у скарзі ОСОБА_3 обставин.
05.05.2025 позивачем були надані письмові пояснення із наведеними підставами та правовим обґрунтуванням відмови ОСОБА_3 у розгляді її скарги від 03.03.2025 на бездіяльність працівників апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області. 
Дисциплінарною комісією, за наслідками проведення дисциплінарного провадження, дійшла висновку про наявність підстав для притягнення в.о. начальника ТУ ДСА України в Київській області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та поданням від 28.05.2025 №2 рекомендовано оголосити догану.
Наказом ДСА України від 09.06.2025 № 3/06 застосовано до заступника начальника Територіального управління ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення - догана, за вчинення дисциплінарних проступків, визначених пунктами 4, 5 та 15 частини другої статті 65 Закону України "Про державну службу", а саме: дії, що шкодять авторитету державної служби; невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень; прийняття державним службовцем рішення, що суперечить закону або висновкам щодо застосування відповідної норми права, викладеним у постановах Верховного Суду, щодо якого судом винесено окрему ухвалу.
Не погоджуючись із наказом ДСА України від 09.06.2025 № 3/06 про застосування дисциплінарного стягнення у виді догани, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Даючи оцінку спірним правовідносинам, суд керувався таким.
Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях регламентовано приписами Закону України «Про державну службу» (далі - Закон №889-VIII).
Відповідно до частини 1 статті 5 Закону №889-VIII правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.
Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом (частина 2 статті 5 Закону №889-VIII).
Відповідно до частини 1 статті 8 Закону №889-VIII державний службовець зобов`язаний, зокрема: дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів; сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки та умови контракту про проходження державної служби (у разі укладення); виконувати рішення державних органів, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України; постійно підвищувати рівень своєї професійної компетентності та удосконалювати організацію службової діяльності.
Державні службовці виконують також інші обов`язки, визначені у положеннях про структурні підрозділи державних органів та посадових інструкціях, затверджених керівниками державної служби в цих органах, та контракті про проходження державної служби (у разі укладення).
Відповідно до частини 1 статті 64 Закону №889-VIII за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.
Частиною 1 статті 65 Закону №889-VIII визначено, що підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.
Відповідно до частини 2 статті 65 Закону №889-VIII дисциплінарними проступками є, зокрема:
- дії, що шкодять авторитету державної служби (пункт 4); 
- невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень (пункт 5); 
прийняття державним службовцем рішення, що суперечить закону або висновкам щодо застосування відповідної норми права, викладеним у постановах Верховного Суду, щодо якого судом винесено окрему ухвалу (пункт 15).
Частиною 1 статті 66 Закону №889-VIII визначено, що до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.
Згідно частини 3 статті 66 Закону №889-VIII у разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 4, 5, 12 та 15 частини другої статті 65 цього Закону, суб`єктом призначення або керівником державної служби такому державному службовцю може бути оголошено догану.
Відповідно до частини 1 статті 67 Закону №889-VIII дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов`язків.
За частиною 2 статті 67 Закону №889-VIII обставинами, що пом`якшують відповідальність державного службовця, є: 1) усвідомлення та визнання своєї провини у вчиненні дисциплінарного проступку; 2) попередня бездоганна поведінка та відсутність дисциплінарних стягнень; 3) високі показники виконання службових завдань; 4) вжиття заходів щодо попередження, відвернення або усунення настання тяжких наслідків, які настали або можуть настати в результаті вчинення дисциплінарного проступку, добровільне відшкодування заподіяної шкоди; 5) вчинення проступку під впливом погрози, примусу або через службову чи іншу залежність; 6) вчинення проступку внаслідок неправомірних дій керівника.
Під час застосування дисциплінарного стягнення можуть враховуватися також інші, не зазначені у частині другій цієї статті, обставини, що пом`якшують відповідальність державного службовця (частина 3 статті 67 Закону №889-VIII).
За змістом статті 69 Закону №889-VIII для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ.
Результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення (частина десята статті 69 Закону). 
Суб`єкт призначення протягом десяти календарних днів зобов`язаний прийняти рішення на підставі пропозиції або подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову у встановлений строк.
Порядок здійснення дисциплінарного провадження затверджується постановою Кабінету Міністрів України від 04 грудня 2019 року №1039.
Відповідно до пункту 2 Порядку №1039 процедура здійснення дисциплінарного провадження передбачає: прийняття рішення про порушення дисциплінарного провадження; формування дисциплінарної комісії та її складу; визначення повноважень дисциплінарної комісії; визначення основних засад її роботи; формування дисциплінарної справи; прийняття рішення за результатами її розгляду.
Згідно з пунктом 24 Порядку №1039, з метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, а також для визначення ступеня вини, характеру й тяжкості дисциплінарного проступку, Комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа.
Відповідно до пункту 25 Порядку №1039, що узгоджується зі ст. 73 Закону №889-VIII, дисциплінарна справа повинна містити: дату і місце її формування; підстави для відкриття дисциплінарного провадження; характеристику державного службовця, складену його безпосереднім керівником, та інші відомості, що характеризують державного службовця; відомості щодо наявності чи відсутності дисциплінарних стягнень; пояснення державного службовця щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, та/або акт про відмову від надання таких пояснень; пояснення безпосереднього керівника державного службовця з приводу обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; пояснення інших осіб, яким відомі обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження (за наявності); належним чином завірені копії документів і матеріалів, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії у державному органі з висновком про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності; опис матеріалів, які містяться в дисциплінарній справі.
З метою формування дисциплінарної справи Комісія, дисциплінарна комісія може звертатися до відповідних посадових осіб державного органу (його територіальних органів), у якому здійснюється дисциплінарне провадження, інших державних органів, підприємств, установ, організацій щодо надання відповідних пояснень, документів, матеріалів (належним чином завірених копій) (пункт 28 Порядку №1039).
Згідно пункту 31 Порядку №1039 Комісія, дисциплінарна комісія запрошує державного службовця на своє засідання для надання пояснення щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, та пропонує надати таке пояснення у письмовому вигляді. Пояснення надається в паперовій або електронній формі особисто чи шляхом надсилання на офіційну електронну адресу відповідного державного органу із накладенням кваліфікованого електронного підпису.
Державний службовець має право: бути присутнім на засіданні Комісії, дисциплінарної комісії для надання пояснення щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; знайомитися з матеріалами дисциплінарної справи відповідно до статті 76 Закону, у тому числі в установленому законом порядку запитувати та отримувати відповідні документи, їх копії; надавати пояснення, а також відповідні документи та матеріали щодо обставин, які досліджуються; заявляти клопотання про необхідність одержання і долучення до матеріалів дисциплінарної справи нових документів, одержання додаткових пояснень осіб, яким можуть бути відомі обставини справи; користуватися правовою допомогою адвоката або іншого уповноваженого ним представника. Державний службовець користується іншими правами, встановленими Конституцією та законами України. Зазначене узгоджується зі ст.ст. 74 – 76 Закону №889-VIII.
За результатами ознайомлення з матеріалами дисциплінарної справи державний службовець має право вносити зауваження до висновку, клопотання про вжиття додаткових заходів для встановлення обставин, які мають значення для справи, надавати додаткові пояснення та додаткові документи і матеріали, що стосуються зазначених обставин, які долучаються до справи (пункт 31-2 Порядку №1039).
Зазначене узгоджується зі ст.ст. 74 – 76 Закону №889-VIII.
Пунктом 33 Порядку №1039 встановлено, що Комісія, дисциплінарна комісія розглядає належним чином сформовану дисциплінарну справу та за результатами такого розгляду приймає рішення про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності, про що зазначається у протоколі засідання.
Комісія, дисциплінарна комісія зобов`язана встановити: чи мали місце обставини, на підставі яких порушено дисциплінарне провадження; чи містять дії державного службовця ознаки дисциплінарного проступку; чим характеризується дисциплінарний проступок, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до державної служби; чи підлягає державний службовець притягненню до дисциплінарної відповідальності; який вид дисциплінарного стягнення може бути застосований до державного службовця.
Згідно пункту 34 Порядку №1039 результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії.
Пропозиція (подання) складається із вступної, мотивувальної та резолютивної частини.
У вступній частині зазначаються: дата складення; відомості щодо підстав для порушення дисциплінарного провадження; прізвище, ім`я, по батькові державного службовця, його посада, інші відомості, що мають значення для здійснення дисциплінарного провадження.
У мотивувальній частині зазначаються: 
у разі відсутності у діях державного службовця дисциплінарного проступку: 
- факти, що підтверджують відсутність вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку із відповідним обґрунтуванням; 
- заяви, клопотання, пояснення державного службовця та рішення, прийняті Комісією, дисциплінарною комісією за результатами їх розгляду; 
у разі наявності у діях державного службовця дисциплінарного проступку: 
- факти, що підтверджують вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, з посиланням на положення відповідних нормативно-правових актів; 
- обставини, що призвели до вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку; 
- ступінь вини державного службовця; 
- характер дисциплінарного проступку, ступінь його тяжкості, настання тяжких наслідків; 
- відомості, що характеризують державного службовця, обставини, що пом`якшують чи обтяжують дисциплінарну відповідальність державного службовця, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та ставлення державного службовця до державної служби; 
- заяви, клопотання, пояснення державного службовця та рішення, прийняті Комісією, дисциплінарною комісією за результатами їх розгляду.
У резолютивній частині зазначаються: 
у разі відсутності у діях державного службовця дисциплінарного проступку: 
- прізвище, ім`я, по батькові державного службовця, висновок про відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку;
- пропозиція про закриття дисциплінарного провадження;
у разі наявності у діях державного службовця дисциплінарного проступку: 
- висновок про наявність у діях державного службовця дисциплінарного проступку, передбаченого відповідним пунктом частини другої статті 65 Закону, та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності; 
- вид дисциплінарного стягнення, рекомендованого до застосування, передбачений відповідною частиною статті 66 Закону, або обставини, що виключають можливість накладення дисциплінарного стягнення.
Згідно пункту 35 Порядку №1039 Комісія, дисциплінарна комісія вносить суб`єкту призначення пропозицію (подання) разом з матеріалами дисциплінарної справи не пізніше ніж протягом трьох робочих днів з дня її (його) підписання.
Одночасно із внесенням суб`єкту призначення пропозиції (подання) державному службовцю повідомляється про дату внесення суб`єкту призначення такої пропозиції (подання) та необхідність надання ним письмового пояснення суб`єкту призначення відповідно до статті 75 Закону.
Державний службовець надає письмове пояснення особисто або шляхом надсилання листа на офіційну електронну адресу відповідного державного органу.
У разі ненадання державним службовцем письмового пояснення особисто або шляхом надсилання листа на офіційну електронну адресу відповідного державного органу не пізніше ніж як за два календарних дні до закінчення строку прийняття суб`єктом призначення рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження державний службовець вважається таким, що відмовився від надання письмового пояснення.
Відповідно до пункту 36 Порядку №1039 за результатами розгляду дисциплінарного провадження суб`єкт призначення протягом десяти календарних днів з дня отримання пропозиції Комісії, подання дисциплінарної комісії приймає рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження. 
Рішення оформляється наказом (розпорядженням) суб`єкта призначення.
Частинами 1 та 2 статті 74 Закону №889 VIII визначено, що дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби.
Дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця. Вчинення державним службовцем діянь у стані крайньої потреби або необхідної оборони виключають можливість застосування дисциплінарного стягнення.
Аналіз наведених положень Закону № 889-VIII, Порядку № 1039 свідчить про те, що підставою для застосування дисциплінарного стягнення є вчинення особою дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності, прийняття рішення що суперечить закону, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених Законом № 889-VIII та іншими нормативно-правовими актами.
Ці обставини, як і характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він учинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов`язків з`ясовуються під час службового розслідування та/або прийняття рішення про накладення дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження. Рішення суб`єкта призначення про накладення дисциплінарного стягнення має ґрунтуватись на матеріалах дисциплінарної справи.
При цьому, об`єктивною стороною дисциплінарного проступку є вчинення державним службовцем дій чи бездіяльності, або прийняття рішення, що містять ознаки протиправності, тобто, суперечать вимогам законодавства. Водночас, з суб`єктивної сторони дисциплінарний проступок характеризується наявністю вини державного службовця, під чим розуміється ставлення останнього до своїх протиправних дій чи бездіяльності, або рішення і їх шкідливих наслідків.
Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду від 28.04.2020 у справі № 822/46/18.
Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.
Відповідний висновок щодо застосування норм права міститься у постанові Верховного Суду від 10.12.2020 у справі № 812/831/16.
Як зазначено вище за пунктами 4, 5, 15 частини 2 статті 65 Закону № 889-VIII передбачено, що дисциплінарним проступком є дії, що шкодять авторитету державної служби; невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень; прийняття державним службовцем рішення, що суперечить закону або висновкам щодо застосування відповідної норми права, викладеним у постановах Верховного Суду, щодо якого судом винесено окрему ухвалу.
Так, предметом спору у цій справі є питання правомірності наказу Державної судової адміністрації України від 09.06.2025 № 3/06 про застосування до заступника начальника Територіального управління ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення - догани, передбаченого пунктами 4, 5, 15 частини 2 статті 65 Закону 889-VIII.
Зі змісту вказаного спірного наказу вбачається, що підставою застосування до позивача дисциплінарного стягнення у виді догани є те, що за результатами розгляду дисциплінарної справи встановлено вину позивача у вчиненні дисциплінарного проступку, який полягає у формальному підході до розгляду скарги ОСОБА_3 , призвело до порушення норм Закону України «Про звернення громадян» та необґрунтованої відмови з підстави – зупинення її права на заняття адвокатською діяльністю, що по своїй суті вплинула на авторитет державної служби та позитивну репутацію державного органу – Територіального управління ДСА України в Київській області.
Суд враховує та зазначає, що згідно зі статтею 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. 
Закон України «Про звернення громадян» від 2 жовтня 1996 року № 393/96-ВР регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. 
Цей Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення. 
Громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення (частина 1 статті 1 Закону України «Про звернення громадян»). 
Відповідно до статті 3 Закону України «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Пропозиція (зауваження) – звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства. 
Скарга – звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
Згідно з положеннями статті 4 Закону України «Про звернення громадян» до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.
Статтею 5 Закону України «Про звернення громадян» встановлені вимоги до звернення, відповідно до яких звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань. 
Звернення може бути подано окремою особою (індивідуальне) або групою осіб (колективне). 
Звернення може бути усним чи письмовим. 
Усне звернення викладається громадянином на особистому прийомі або за допомогою засобів телефонного зв`язку через визначені контактні центри, телефонні "гарячі лінії" та записується (реєструється) посадовою особою.
Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. 
Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення). 
У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. 
Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. 
В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування кваліфікованого електронного підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається. 
Відповідно до статті 7 Закону України «Про звернення громадян» звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду. 
Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення.
Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. 
У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями. 
Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються. 
Згідно статті 8 Закону України «Про звернення громадян» письмове звернення без зазначення місця проживання, не підписане автором (авторами), а також таке, з якого неможливо встановити авторство, визнається анонімним і розгляду не підлягає. 
Не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними. 
Рішення про припинення розгляду такого звернення приймає керівник органу, про що повідомляється особі, яка подала звернення. 
Відповідно до статті 16 Закону України «Про звернення громадян» скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, медіа, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду. 
Громадянин може подати скаргу особисто або через уповноважену на це іншу особу.
Скарга в інтересах громадянина за його уповноваженням, оформленим у встановленому законом порядку, може бути подана іншою особою, трудовим колективом або організацією, яка здійснює правозахисну діяльність.
Статтею 19 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, медіа, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи. 
Відповідно до статті 24 Закону України «Про звернення громадян» особи, винні у порушенні цього Закону, несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність, передбачену законодавством України.
З обставин справи адвокат Л.С. Криворучко в інтересах ОСОБА_4 зверталась до ТУ ДСА зі скаргою на бездіяльність працівників апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області, просила притягнути їх до дисциплінарної відповідальності.
В свою чергу, позивач розглядаючи скаргу, листом від 02.04.2025 № К34-25-24/25 відмовив ОСОБА_3 у розгляді її скарги з підстав того, що адвокатом було додано до скарги неналежний Ордер на надання правової допомоги, а саме ордер, який видано на Києво-Святошинський районний суд Київської області, замість Територіального управління ДСА України в Київській області (до якого вона звернулась зі скаргою); адвокатом на підтвердження своїх повноважень було додано до скарги договір про надання правничої допомоги датований 01.10.2024 (в той час як відповідно до Єдиного реєстру адвокатів України адвокату було зупинено право на заняття адвокатською діяльністю з 25.10.2023 по 25.10.2024 та поновлено лише з 04.11.2024; адвокатом не було додано до скарги засвідчених належним чином копій документів (копії документів, які було додано до скарги не було завірено). 
Подаючи скаргу 03.04.2025 до ДСА адвокат Криворучко Л.С. вказала на вчинення дисциплінарного проступку заступником начальника Територіального управління ОСОБА_1 , незаконне втручання у її діяльність під час розгляду та відмови у скарзі від 01.03.2025.
Відповідно до положень частин 1, 3, 4 статті 155 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII організаційне забезпечення роботи суду здійснює його апарат, який очолює керівник апарату. 
Керівник апарату суду несе персональну відповідальність за належне організаційне забезпечення суду, суддів та судового процесу, функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, інформує збори суддів про свою діяльність. 
Збори суддів можуть висловити недовіру керівнику апарату суду, що має наслідком звільнення його з посади. 
Керівника апарату місцевого суду, його заступника призначає за погодженням голови відповідного суду на посаду та звільняє з посади начальник відповідного територіального управління Державної судової адміністрації України, а керівників апаратів апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду, Верховного Суду, їх заступників призначає за погодженням голови відповідного суду на посаду та звільняє з посади Голова Державної судової адміністрації України. 
Також частиною 4 статті 154 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що начальник територіального управління Державної судової адміністрації України призначає за погодженням голови місцевого суду на посаду керівника апарату місцевого суду, заступника керівника апарату місцевого суду та звільняє їх з посади, застосовує за поданням голови місцевого суду до них заохочення або накладає дисциплінарні стягнення відповідно до закону; присвоює керівнику апарату місцевого суду, його заступнику ранги державного службовця відповідно до законодавства про державну службу.
Враховуючи норми діючого законодавства, у разі вчинення керівником апарату суду дій чи бездіяльності, що можуть бути кваліфіковані як дисциплінарні проступки, визначені статтею 65 Закону України «Про державну службу», може бути ініційовано перед начальником територіального управління як суб`єктом призначення питання про порушення дисциплінарного провадження стосовно вищевказаного керівника апарату із зазначенням конкретних його дій чи бездіяльності. 
Відповідно, начальник територіального управління як суб`єкт призначення з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку видає відповідний наказ (розпорядження) про порушення дисциплінарного провадження. 
За результатами розгляду дисциплінарного провадження начальник територіального управління як суб`єкт призначення у разі наявності в діях державного службовця дисциплінарного проступку повідомляє голову відповідного місцевого суду та просить у встановленому законом порядку внести подання про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення. 
Відповідно вбачається, що скарга адвоката Криворучко Л.С. від 01.03.2025 про дисциплінарний проступок, яка містила в собі вимогу притягнути керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання своїх посадових обов`язків, неспроможність здійснювати належне та ефективне керівництво апаратом суду була надіслана на розгляд належному суб`єкту, а саме до начальника Територіального управління ДСА України в Київській області як суб`єкта призначення керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області.
Суд враховує, що зазначене не спростовувалось належними доводами позивачем як до комісії, до суб`єкта призначення так і до суду.
Відповідно до положень статті 13 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року № 5076-VI адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.
Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. 
Статтею 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що видами адвокатської діяльності є: 1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; 2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; 3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; 4) надання правничої допомоги свідку у кримінальному провадженні; 5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; 6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; 7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; 8) надання правничої допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань; 9) захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення. 
Відповідно до положень статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правничої допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правничої допомоги, зокрема:
1) звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб); 
2) представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами; 
3) ознайомлюватися на підприємствах, в установах і організаціях з необхідними для адвокатської діяльності документами та матеріалами, крім тих, що містять інформацію з обмеженим доступом; 
4) складати заяви, скарги, клопотання, інші правові документи та подавати їх у встановленому законом порядку; 
5) доповідати клопотання та скарги на прийомі в посадових і службових осіб та відповідно до закону одержувати від них письмові мотивовані відповіді на ці клопотання і скарги; 6) бути присутнім під час розгляду своїх клопотань і скарг на засіданнях колегіальних органів та давати пояснення щодо суті клопотань і скарг;
7) збирати відомості про факти, що можуть бути використані як докази, в установленому законом порядку запитувати, отримувати і вилучати речі, документи, їх копії, ознайомлюватися з ними та опитувати осіб за їх згодою;
8) застосовувати технічні засоби, у тому числі для копіювання матеріалів справи, в якій адвокат здійснює захист, представництво або надає інші види правничої допомоги, фіксувати процесуальні дії, в яких він бере участь, а також хід судового засідання в порядку, передбаченому законом; 
9) посвідчувати копії документів у справах, які він веде, крім випадків, якщо законом установлено інший обов`язковий спосіб посвідчення копій документів; 
10) одержувати письмові висновки фахівців, експертів з питань, що потребують спеціальних знань; 
11) користуватися іншими правами, передбаченими цим Законом та іншими законами. 
Статтею 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги.
Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правничої допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги. 
Ордер – письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги. 
Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. 
Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера. 
Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.
Адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій.
Згідно статті 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатський запит – письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правничої допомоги клієнту.
До адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги. Вимагати від адвоката подання разом з адвокатським запитом інших документів забороняється.
Відповідно до норм Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затвердженого Рішення Ради адвокатів України від 12.04.2019 № 41 (далі – Положення про ордер), Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги встановлює єдині для всіх адвокатів України, адвокатських об`єднань / адвокатських бюро правила виготовлення, оформлення, зберігання, обліку ордерів. 
Ордер на надання правничої допомоги є письмовий документ (в паперовій або електронній формі), що посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги у випадках і порядку, встановлених Законом України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та іншими законами України. 
Ордер встановленої форми є обов`язковим для прийняття усіма органами, установами, організаціями на підтвердження правомочності адвоката на вчинення дій, передбачених статтею 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Ордер встановленої цим Положенням форми є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта.
Відповідно до положень статей 59 та 60 КАС України повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів: 1) довіреністю; 2) ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України «Про безоплатну правничу допомогу». 
У разі подання представником заяви по суті справи в електронній формі він може додати до неї довіреність або ордер в електронній формі, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог закону та Положення про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положень, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). 
У разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідної заяви, скарги, клопотання. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері.
Зазначене вище відповідає також аналогічним положенням ст.ст. 60, 61 ГПК України, ст.ст. 62, 64 ЦПК України.
Відповідно до положень статті 271 КУпАП у розгляді справи про адміністративне правопорушення можуть брати участь адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. 
Ці особи мають право знайомитися з матеріалами справи; заявляти клопотання; за дорученням особи, яка його запросила, від її імені подавати скарги на рішення органу (посадової особи), який розглядає справу, а також мають інші права, передбачені законами України. 
Повноваження адвоката на участь у розгляді справи підтверджуються довіреністю на ведення справи, посвідченою нотаріусом або посадовою особою, якій відповідно до закону надано право посвідчувати довіреності, або ордером чи дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором про надання правової допомоги. 
До ордера обов`язково додається витяг з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката або обмеження його прав на вчинення окремих дій як захисника. Витяг засвідчується підписами сторін.
Якщо особа є суб`єктом права на безоплатну вторинну правову допомогу, у розгляді справи про адміністративне правопорушення може брати участь адвокат, який призначений Центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Зазначений адвокат має права, передбачені частиною першою цієї статті та іншими законами. 
Повноваження адвоката, призначеного Центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги, підтверджуються дорученням, що видається Центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги.
Згідно зі статтею 50 КПК України повноваження захисника на участь у кримінальному провадженні підтверджуються: 1) свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю; 2) ордером, договором із захисником або дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. 
Встановлення будь-яких додаткових вимог, крім пред`явлення захисником документа, що посвідчує його особу, або умов для підтвердження повноважень захисника чи для його залучення до участі в кримінальному провадженні не допускається.
Враховуючи вищезазначене вбачається, що документами, які посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути: договір про надання правничої допомоги; або довіреність; або ордер; або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги. Законодавство про звернення громадян не містить застережень про те, що разі подання адвокатом представником скарги, до неї вимагається саме ордер.
Договір про надання правничої допомоги у розумінні статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», є документом, що посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги.
Позивачем під час розгляду скарги не було враховано доданий до скарги від 01.03.2025 Договір від 01.10.2024, укладений між адвокатом Криворучко Л.С. та ОСОБА_2 , та не враховано зазначені вище норми діючого законодавства.
Також, слід зазначити про наявність інформації, яка спростовувала обставини відсутності повноважень у адвокатки Криворучко Л.С. на час подання скарги наявності факту зупинення її адвокатської діяльності з 25.10.2023 по 25.10.2024 рішенням КДКА відповідно до відомостей з Єдиного реєстру адвокатів. 
Суд враховує дату Договору від 01.10.2024 та складений ордер серія АА№1491716 про надання правничої допомоги Деведжіогуллари А.В. від 02.10.2024, та зокрема зазначає, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.09.2024 у справі №460/27546/23 ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 21.08.2024 скасовано та прийнято нову постанову, якою задоволено заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову та зупинено дію рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Рівненської області №Д/10-6 від 25.10.2023 до вирішення справи судом. Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 05.09.2024 у справі №460/27546/23 Визнано протиправними та скасовано рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Рівненської області № Д/8-6 від 30.08.2023 про порушення дисциплінарної справи стосовно адвоката ОСОБА_3 . Визнано протиправними та скасовано рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Рівненської області № Д/10-6 від 25.10.2023 про притягнення до дисциплінарної відповідальності адвоката ОСОБА_3 . Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.11.2024 у справі № 460/27546/23 апеляційні скарги Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Рівненської області та Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісій адвокатури задоволено частково. Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 05.09.2024 у справі №460/27546/23 змінено в частині мотивів задоволення позову. В решті рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 05.09.2024 у справі №460/27546/23 – залишено без змін. Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 29.02.2024 у справі № 260/10589/23, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.06.2024, позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Закарпатської області від 02.11.2023 про порушення дисциплінарної справи стосовно адвоката ОСОБА_3 та рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Закарпатської області від 23.11.2023 про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_3 . Постановою Верховного Суду від 17.10.2024 у справі № 260/10589/23 касаційну скаргу Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури задоволено частково. Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29.02.2024 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.06.2024 змінено в частині мотивів, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В іншій частині рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29.02.2024 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.06.2024 залишено без змін.
У свою чергу, слід зазначити, що станом на дату подання скарги (01.03.2025), право на заняття адвокатською діяльністю поновлено згідно ч.4 ст. 32 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» з 19.02.2025 на підставі рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 09.10.2024 у справі № 260/5758/24, яке набрало законної сили 19.02.2025.
Дисциплінарною комісією в ході перевірки матеріалів дисциплінарного провадження, на запит до КДКА Закарпатської області, отриманим листом від 07.05.2025 № 4/24 підтверджено обставини того, що з 23.09.2024 адвокатка Криворучко Л.С. мала право здійснювати адвокатську діяльність, тобто з дати постановлення ухвали Закарпатського окружного адміністративного суду у справі №260/5758/24, якою було зупинено дію рішення КДКА Закарпатської області від 28.08.2024 про позбавлення цієї адвокатки права на заняття такою діяльністю та яка, згідно з її резолютивною частино, підлягала негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від оскарження. 
Також, згідно листа Національної асоціації адвокатів України від 21.05.2025 № 871/0/2-25 вбачається, що адвокат Криворучко Л.С. в період з 01.10.2024 по 03.04.2025 мала право на зайняття адвокатською діяльністю.
Відповідно, підстава для відмови у розгляді скарги у зв`язку із відсутністю повноважень на заняття адвокатською діяльністю позивачем була зазначена як необґрунтована, та як наслідок не є підтвердженою основною такою підставою у складеній відмові, як вказує у своїх доводах позивач. 
Суд також зазначає, що доводи про те, що Ордер серія АА№1491716, не містить назву органу, у якому надається правнича допомога адвокатом, а саме: не зазначено Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області, як орган, у якому надається правнича допомога адвокатом, спростовано вищезазначеним, згідно Договору адвокат здійснює свою професійну діяльність, згідно з умовами Договору, в усіх державних органах, установах, підприємствах, організаціях, не в залежності від форми власності, в тому числі та не обмежуючись, правоохоронних органах (МВС, СБУ, органах прокуратури, органах фіскальної служби, органах поліції України, тощо) і судах України, НАБУ, КМДА, МЮУ, банківських установах, органах ДВС України, органах реєстрації транспортних засобів, страхових компаніях, ВРП, ВККС України, ЗМІ, тощо.
Щодо не надання адвокатом до скарги засвідчених належним чином копій документів (копії документів, які було додано до скарги не було завірено), суд зазначає як необгрунтовану підставу для відмови у розгляді скарги, не підтверджену позивачем належними доводами та доказами, враховуючи також заявлену як основну підставу відмови на якій останній наполягав щодо відсутності саме повноважень на заняття адвокатською діяльністю адвокатом Криворучко Л.С. в період з 01.10.2024 по 03.04.2025, але такі доводи не знайшли свого підтвердження в ході дисциплінарного провадження, поданих пояснень суб`єкту призначення так і під час розгляду справи судом.
Судом не встановлено однобічності чи необ`єктивності у розгляді скарги адвокатки Криворучко Л.С. від 03.04.2025 про вчинення дисциплінарного проступку позивачем.
Як слідує, дисциплінарною комісією також були враховані пояснення позивача, його доводи та аргументи.
Спірним не є повноваження та обов`язки позивача під час розгляду скарг на дії працівників судів чи керівника апарату.
Комісією застосовано наявність повноважень та обов`язків позивача під час розгляду скарги адвокатки у розрізі Законів України «Про звернення громадян», Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
У висновку, дисциплінарної комісією під час вивчення матеріалів дисциплінарного провадження, пояснень позивача, перевірки обставин, об`єктивно встановлено формальний підхід ОСОБА_1 під час розгляду скарги від 01.03.2025 адвокатки Криворучко Л.С. та необгрунтованої відмови у розгляді її скарги, відповідно встановлено не належне виконання позивачем своїх посадових обов`язків, останнім було прийнято рішення, яке суперечить законодавству, що як наслідок вплинуло на авторитет державної служби та репутацію ТУ ДСА України.
Суд вказує на безпідставність доводів позивача про те, що комісія не повідомила йому про мотиви та підстави свого рішення, вказала про те, що буде оголошено догану, та вбачала в діях позивача три ознаки дисциплінарного проступку, оскільки позивач мав право на ознайомлення із матеріалами дисциплінарного провадження, що визначено п. 31 Порядку №1039 та ст. 76 Закону № 889-VIII.
Слід також зазначити, що враховуючи згаданий вище судом пункт 34 Порядку №1039 щодо змісту пропозиції (подання) дисциплінарної комісії, дисциплінарною комісією зокрема враховано відомості які характеризують позивача, його посаду, ранг, відсутність дисциплінарних стягнень, наявність у ОСОБА_1 неодноразових заохочень та відзнак, зокрема Подяки Служби судової охорони за 2023 рік, наказ командира військової частини НОМЕР_1 щодо Подяки за виконання службо-бойових завдань захисту міста Києва, враховано відміну оцінку за щорічне оцінювання в 2024 році, що спростовує заявлені доводи позивача в позовній заяві. 
Щодо зазначення в поданні відсутності пом`якшуючих обставин, суд зауважує, що такі пом`якшуючі обставини стосуються та встановлюються як такі, що можуть пом`якшити дисциплінарну відповідальність. Так, комісією хоча і враховано у поданні відсутність дисциплінарних стягнень, відмінне оцінювання за 2024 рік, але зазначені не визнано як пом`якшуючі обставини в силу встановленого вчиненого позивачем характеру дисциплінарного проступку.
Суд також зазначає, що позивач не був обмежений у праві на зазначенні пом`якшуючих обставин у своїх поясненнях поданих до суб`єкта призначення 02.06.2025, які враховувались відповідачем під розгляду подання та визначення виду дисциплінарного стягнення.
Доводи позивача про те, що дисциплінарна справа не містить пояснень безпосереднього керівника з приводу обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження суд вважає такими, що спростовані матеріалами дисциплінарного провадження а саме поясненнями наданими заступником начальника ТУ ДСА України в Київській області С.Шевченко від 05.05.2025, які були враховані комісією. 
Суд вважає обґрунтованими висновки дисциплінарної комісії та звернення у поданні від 28.05.2025 №2 про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді догани.
Згідно з частиною 2 статті 77 Закону № 889-VIII у рішенні, яке оформляється наказом (розпорядженням), зазначаються найменування державного органу, дата його прийняття, відомості про державного службовця, стислий виклад обставин справи, вид дисциплінарного проступку і його юридична кваліфікація, вид застосованого дисциплінарного стягнення. 
Зазначення в рішенні про притягнення до дисциплінарної відповідальності конкретних обставин вчинення порушення, виду дисциплінарного проступку і його юридичної кваліфікації дозволяє чітко визначити, як кваліфікував дії чи бездіяльність посадової особи саме той орган (посадова особа), який прийняв рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, а також перевірити правильність застосування до державного службовця певного виду стягнення.
Крім цього, обрання того чи іншого виду стягнення передбаченого статтею 66 Закону № 889-VIII безпосередньо залежить від того, який саме дисциплінарний проступок вчинений державним службовцем.
Саме лише посилання в наказі на положення законодавства без належного наведення мотивів застосування певних норм права або незастосування інших норм при обранні виду дисциплінарного стягнення, а також не наведення обставин вчинення дисциплінарного проступку, не є належним обґрунтуванням оскаржуваного наказу.
Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.08.2019 у справі № 1340/4847/18.
Слід також звернути уваги на висновки, викладені в постанові від 01.11.2022 у справі № 380/3045/21, де Верховний Суд зазначає, що загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.
Наказ, як документ офіційно-ділового стилю повинен характеризуватися точністю, стислістю і зрозумілістю викладення. Зрозумілість наказу полягає в логічному, чіткому, переконливому викладенні змісту наказу. Наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинен містити чітке формулювання суті та обставин допущеного працівником проступку, підстави прийняття рішення про притягнення до відповідальності, час вчинення і час виявлення самого проступку та обґрунтування обрання певного виду стягнення, з урахуванням передбачених законодавством обставин (постанова Верховного Суду від 09.12.2019 справі № 813/3820/17).
Враховуючи зазначене, суд не вбачає не відповідність спірного наказу ДСА України від 09.06.2025 № 3/06 вимогам які висуваються до акту індивідуальної дії та згаданими нормами чинного законодавства. Відповідачем в оскаржуваному наказі зокрема чітко зазначено суть вчиненого позивачем порушення, в чому конкретно виразилося неналежне виконання його посадових обов`язків, а також обставини, за яких мало місце порушення, необґрунтованість та незаконність прийнятого ним рішення, наслідки таких дій та рішення, зокрема підрив авторитету ТУ ДСА.
Суд зазначає, що застосоване дисциплінарне стягнення відповідає характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця.
На переконання суду застосований позивачем під час розгляду скарги адвокатки від 01.03.2025 формальний підхід став наслідком прийнятого рішення яке не відповідає законодавству та відповідно таке рішення і дії державного службовця підривають довіру до Територіального управління, яке в силу своїх повноважень має розглядати скарги на можливе вчинення дисциплінарного проступку працівниками судів та застосовувати відповідно дисциплінарні стягнення.
Доводи про не доведення відповідачем порушення норм пункту 15 частини 2 статті 65 даного Закону № 889-VIII, суд вважає безпідставними, оскільки незаконність відмови прийнятої позивачем підтвердженого встановленими обставинами у справі та нормами діючого законодавства.
В даній справі доводи про логічність чи нелогічність поєднання дій позивача щодо «підриву авторитету державної служби» та «неналежне виконання обов`язків» у розрізі кваліфікації таких згідно частини другої статті 65 Закону № 889-VIII не спростовує встановлені в його діях та прийнятому рішенні спірні ознаки дисциплінарного проступку. 
Належними та достатніми доводами позивач відсутність у своїх діях встановлених спірних ознак дисциплінарного проступку суду не навів та не довів.
Оскаржуваний наказ містить в собі обґрунтування підстав обрання застосованого виду стягнення.
Спірний наказ винесено відповідачем на підставі подання дисциплінарної комісії від 28.05.2025 № 2 та пояснень ОСОБА_1 від 02.06.2025.
Слід зазначити, що відповідно до частини 5 статті 77 Закону № 889-VIII пропозиція Комісії, подання дисциплінарної комісії є обов`язковими для розгляду суб`єктами призначення та враховуються ними під час вирішення питань щодо застосування дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження. 
Враховуючи згаданий вище пункт 35 Порядку №1039 одночасно із внесенням суб`єкту призначення пропозиції (подання) державному службовцю повідомляється про дату внесення суб`єкту призначення такої пропозиції (подання) та необхідність надання ним письмового пояснення суб`єкту призначення відповідно до статті 75 Закону. 
Як встановлено, позивачем надавались пояснення від 02.06.2025, які були враховані відповідачем.
Відповідно, суд зазначає про необґрунтованість доводів позивача про взяття від нього пояснень саме суб`єктом призначення, оскільки такі пояснення надаються державним службовцем одночасно із внесенням суб`єкту призначення дисциплінарною комісією подання.
У висновку, суд зазначає про правомірність наказу ДСА від 09.06.2025 № 3/06, відповідність останнього вимогам ст. 2 КАС України.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
За статтею 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 2 статті 74 КАС України).
Відповідно до статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування та питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (абзац 2 частина 2 статті 77 КАС України).
Відповідач належними та достатніми доказами обґрунтував правомірність оспорюваного наказу. Позивачем своїми доводами, поданими суду доказами протилежного суду не доведено.
Згідно частин 1-4 статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 КАС України).
Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «RuizTorija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно з вимогами пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Решта доводів сторін судом враховано та останні не змінюють висновків суду та не підлягають оцінці судом. 
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.
Враховуючи наслідки вирішення справи судом, підстави для розподілу витрат у справі відсутні. 
Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
в и р і ш и в:
В задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Войтович І. І.