Справа № 743/178/26 
Провадження № 2/743/296/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2026 року селище Ріпки

Ріпкинський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого - судді Макаревича Я.М.,
за участю секретаря судового засідання Коваль Т.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Ріпки в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
І. Стислий виклад позиції позивача
Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 21.12.2024 між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та відповідачем укладено договір № 519832-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний одноразовим ідентифікатором відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».
ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» виконало свої зобов`язання та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 11 000 гривень шляхом перерахування на банківську картку
№ НОМЕР_1 .
Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 34 810 гривень: тіло кредиту - 11 000 гривень, прострочені проценти - 16 940 гривень, комісію - 1 590 гривень та нарахування на підставі статті 625 ЦК України - 5 280 гривень.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі
Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 19.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 06.04.2026.
Витребувано від АТ КБ «Приват Банк» інформацію щодо належності ОСОБА_1 карткового рахунку № НОМЕР_1 та виписки по ньому за період з 21.12.2024 по 07.06.2025.
09.03.2026 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує проти позову з мотивів незаконності нарахування комісії за видачу кредиту, недопустимості стягнення нарахувань на підставі статті 625 ЦК України під час дії воєнного стану та неправильного розподілу позивачем сплачених відповідачем коштів.
10.03.2026 від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву. Позивач зазначає, що відповідач у своєму відзиві не заперечує факту укладення кредитного договору, отримання кредитних коштів, здійснення платежів та наявності заборгованості. Більше того, у прохальній частині відзиву відповідач просить суд частково задовольнити позовні вимоги. Відповідно до статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.
Щодо вимоги про стягнення комісії за надання кредиту, то її розмір та порядок сплати були прямо передбачені умовами кредитного договору, з якими відповідач погодився під час його укладення. Комісія становила 2 200 гривень, була одноразово нарахована при видачі кредиту та включена до графіка платежів, що є невід`ємною частиною договору. Обов`язок зі сплати комісії також відображений у паспорті споживчого кредиту.
Таким чином, заборгованість за комісією виникла на підставі погоджених сторонами умов договору та підлягає стягненню разом із заборгованістю за тілом кредиту та нарахованими процентами.
11.03.2026 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив. Відповідач зазначає, що твердження позивача у відповіді на відзив про те, що ним «не нараховувались та не заявлялись до стягнення відсотки відповідно до статті 625 ЦК України», не відповідають змісту поданої позовної заяви та спростовуються її текстом.
Так, у розрахунку заборгованості, наведеному в позовній заяві, позивач прямо зазначив та включив до складу позовних вимог «суму заборгованості по відсотках відповідно до статті 625 ЦК України» у розмірі 5 280 гривень. Аналогічна вимога міститься і в прохальній частині позовної заяви, де позивач просить суд стягнути зазначену суму.
Отже, позивач фактично заявив вимогу про стягнення відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України, однак у відповіді на відзив безпідставно заперечує цей факт. Така суперечлива правова позиція не узгоджується зі змістом позовних вимог та не може бути покладена судом в основу рішення.
З огляду на викладене, доводи позивача про відсутність у позові вимог, заявлених на підставі статті 625 ЦК України, є необґрунтованими та підлягають відхиленню.
12.03.2026 від позивача надійшли додаткові пояснення у справі. У поданих поясненнях позивач фактично повторив доводи та свою правову позицію викладену раніше.
13.03.2026 від відповідача надійшли додаткові пояснення у справі. У поданих поясненнях відповідач фактично повторив доводи та свою правову позицію викладену раніше.
18.03.2026 від позивача надійшли додаткові пояснення у справі. У поданих поясненнях позивач фактично повторив доводи та свою правову позицію викладену раніше.
23.03.2026 від відповідача надійшли додаткові пояснення у справі. У поданих поясненнях відповідач фактично повторив доводи та свою правову позицію викладену раніше.
24.03.2026 від АТ КБ «Приват Банк» надійшла інформація, що була витребувана судом.
Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 06.04.2026 закрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 26.06.2026. 
07.05.2026 від відповідача надійшла заява про розгляд справи без її участі.
Позивач та відповідач у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце його проведення. Позивач у позовній заяві просив розглядати справу за відсутності його представника.
Фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося (частина 2 статті 247 ЦПК України).
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин
21.12.2024 між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 укладено договір № 519832-КС-001 про надання кредиту. Договір укладено в електронній формі, дистанційно, шляхом обміну електронними повідомленнями; з боку відповідача договір підписано одноразовим ідентифікатором UA-6442, направленим на номер телефону НОМЕР_2 .
За умовами договору сума кредиту становить 11 000 гривень, строк кредитування - 24 тижні (169 днів) з кінцевою датою повернення 07.06.2025 (пункти 2.1, 2.3, 2.7, 2.13 договору). Процентна ставка - фіксована, 1 відсоток за кожен день користування кредитом (пункт 2.4 договору). Орієнтовну реальну річну процентну ставку визначено договором у розмірі 6692,17 відсотка (пункт 2.10 договору).
Пунктом 2.5 договору встановлено комісію за видачу кредиту в розмірі 2 200 гривень, яка нараховується одноразово при видачі кредиту в дату його видачі. У цьому ж пункті договору зазначено, що додаткові та супутні послуги за договором відсутні, оскільки кредитодавець не надає додаткових та супутніх послуг і не вимагає їх надання при отриманні позичальником кредиту.
Пунктом 7.5 договору передбачено, що у разі прострочення виконання позичальником грошового зобов`язання зі сплати процентів, комісії та/або суми кредиту позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю суму заборгованості з урахуванням 700 000 відсотків річних від суми заборгованості на підставі статті 625 ЦК України, із застереженням, що нарахування за кожен день прострочення не перевищує 1 відсотка від неповернутої суми кредиту, а сукупна сума таких нарахувань не може перевищувати половини суми кредиту.
На виконання умов договору 21.12.2024 на банківську картку № НОМЕР_1 перераховано 11 000 гривень, що підтверджується листом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПрофітГід» про здійснення переказу та випискою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк». Зазначена картка та відкритий під неї рахунок належать відповідачу, що підтверджується витребуваною судом інформацією банку-емітента.
Відповідач здійснила часткові платежі на загальну суму 2 480 гривень. Згідно з наданим позивачем розрахунком ці кошти зараховано так: 1 650 гривень - у рахунок процентів за користування кредитом, 610 гривень - у рахунок комісії, 220 гривень - у рахунок нарахувань на підставі статті 625 ЦК України; у рахунок погашення тіла кредиту кошти не зараховувалися.
Згідно з розрахунком заборгованості та довідкою про стан заборгованості станом на 02.02.2026 заборгованість за договором становить 34 810 гривень, з яких: тіло кредиту - 11 000 гривень, проценти за користування кредитом - 16 940 гривень, комісія - 1 590 гривень, нарахування на підставі статті 625 ЦК України - 5 280 гривень. Проценти за користування кредитом нараховувалися за період у межах строку кредитування - до 07.06.2025.
ІV. Норми права, які застосував суд, та оцінка аргументів сторін
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Кредитний договір укладається у письмовій формі (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до частин 1, 3, 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом оферти та акцепту, підписаного відповідно до статті 12 цього Закону. Моментом підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором (частина 1 статті 12 Закону).
Факт підписання договору одноразовим ідентифікатором підтверджується матеріалами справи. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що номер телефону НОМЕР_2 не належить відповідачу або що ідентифікатор UA-6442 було використано іншою особою.
Як встановлено в розділі ІІІ цього рішення, відповідно до пункту 4.1 кредитного договору позивач перерахував 11 000 гривень на банківську картку № НОМЕР_1 позичальника, що підтверджується листом про здійснення переказу та випискою банку. За змістом частини 1 статті 1054 ЦК України позивач належно виконав своє зобов`язання щодо надання кредитних коштів.
Відповідно до статей 11, 18 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець не має права встановлювати у договорі про споживчий кредит будь-які платежі, які позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю, які не передбачені цим Законом. ВП ВС у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 констатувала, що умова договору про споживчий кредит щодо оплатності послуг, які за законом мають надаватися безоплатно (зокрема, інформації про стан кредитної заборгованості частотою один раз на місяць), є нікчемною за частинами 1, 2 статті 11 і частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічну правову позицію щодо нікчемності умови про сплату комісії, не пов`язаної з конкретною послугою, ОП КЦС ВС висловила в постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21.
Заперечуючи проти позову у частині стягнення комісії, відповідач у відзиві стверджував, що комісія за видачу кредиту є незаконною, оскільки видача кредиту не є окремою послугою кредитодавця, а сам договір прямо зазначає про відсутність додаткових і супутніх послуг.
Оцінюючи наведені сторонами аргументи, суд виходить з такого.
Як встановлено судом у розділі ІІІ цього рішення, кредитний договір передбачає стягнення з позичальника комісії в розмірі 2 200 гривень за видачу кредиту.
За частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Тобто надання (видача) кредитних коштів є основним зобов`язанням кредитодавця за кредитним договором, а проценти за користування кредитом - встановленою Законом винагородою кредитодавця за надання кредиту і користування коштами.
Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. ВП ВС у постанові від 13 липня 2022 року у справі
№ 496/3134/19 констатувала, що за змістом загальних норм права об`єктом зобов`язання не можуть бути дії, які одна із сторін вчиняє на власну користь.
У зазначеній постанові ВП ВС також констатувала, що у кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Таким чином, дія з надання (видачі) кредитних коштів становить виконання основного зобов`язання кредитодавця за кредитним договором, а не окрему послугу, що надається позичальникові поза межами цього зобов`язання. Винагородою кредитодавця за цю дію є проценти за користування кредитом, передбачені кредитним договором.
Аналогічний підхід застосувала ОП КЦС ВС у постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21.
Згідно з частинами 1, 2 статті 11 і частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які покладають на споживача додаткову плату за дії кредитодавця, що становлять виконання його основного зобов`язання за кредитним договором, є нікчемними. За цих обставин умова кредитного договору про сплату комісії за видачу кредиту є нікчемною, а вимога позивача про її стягнення задоволенню не підлягає.
Довід відповідача про несправедливість умови щодо процентів з огляду на розмір реальної річної процентної ставки суд відхиляє. Проценти нараховані за період у межах погодженого строку кредитування за фіксованою ставкою, погодженою сторонами в пункті 2.4 договору. Денна процентна ставка за договором не перевищує граничного розміру, встановленого частиною 5 статті 8 та пунктом 17 розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тобто розміру, який законодавець визначив гранично допустимим для договорів про споживчий кредит. За таких обставин підстав вважати цю умову несправедливою немає.
Згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в постанові від 12 лютого 2025 року у справі № 758/5318/23 системно роз`яснив застосування цієї норми, зокрема вказавши, що пункт 18 поширюється на договір позики та кредитний договір, у тому числі договір про споживчий кредит, а правовим наслідком прострочення у відповідний період є звільнення позичальника від відповідальності за статтею 625 ЦК України та від обов`язку сплати неустойки (штрафу, пені). Цей висновок послідовно застосовується Верховним Судом - зокрема, в постановах від 28 листопада 2024 року у справі № 756/8788/22 і від 27 листопада 2024 року у справі № 759/4324/23.
Воєнний стан в Україні введено Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 і триває з його неперервним продовженням Верховною Радою України відповідними законами.
Як встановлено судом у розділі ІІІ цього рішення, позивач заявив до стягнення нарахування на підставі статті 625 ЦК України у розмірі 5 280 гривень за період прострочення, що припадає на дію воєнного стану в Україні. За цих обставин на підставі пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, за період дії воєнного стану. Нарахування позивачем зазначених сум за цей період є таким, що суперечить наведеній нормі.
Відповідно нарахування на підставі статті 625 ЦК України, заявлені до стягнення в розмірі 5 280 гривень, стягненню не підлягають. У задоволенні позовних вимог у цій частині слід відмовити.
Як встановлено судом, на виконання договору відповідач сплатила 2 480 гривень, які позивач зарахував так: 1 650 гривень - у рахунок процентів за користування кредитом, 610 гривень - у рахунок комісії, 220 гривень - у рахунок нарахувань на підставі статті 625 ЦК України.
Відповідно до статті 19 Закону України «Про споживче кредитування» у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитодавця у такій черговості: у першу чергу - прострочена сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; у другу чергу - сума кредиту та проценти за користування кредитом; у третю чергу - неустойка та інші платежі.
Оскільки судом встановлено нікчемність умови про комісію і звільнення відповідача від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, зарахування позивачем 610 гривень у рахунок комісії та 220 гривень у рахунок нарахувань на підставі статті 625 ЦК України суперечить наведеній законодавчій черговості. Ці кошти (загалом 830 гривень) підлягають зарахуванню в рахунок погашення прострочених процентів за користування кредитом. За таких обставин заборгованість за процентами становить 16 110 гривень (16 940 гривень ? 830 гривень).
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Належне виконання зобов`язань передбачає дотримання боржником усіх умов договору, у тому числі щодо строку виконання, способу виконання та розміру належних платежів.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач свого зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала.
Оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що між сторонами виникли кредитні правовідносини, у межах яких позивач належним чином виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти, тоді як відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів у строки, визначені договором, не виконала.
За таких обставин позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором від 21.12.2024 № 519832-КС-001 є обґрунтованими частково та підлягають задоволенню в розмірі 27 110 гривень з мотивів, наведених вище в розділі ІV цього рішення. У задоволенні решти позовних вимог у розмірі 7 700 гривень слід відмовити.
V. Розподіл судових витрат.
Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору із застосуванням коефіцієнта 0,8 для пониження розміру ставки судового збору відповідно до частини 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» у сумі 2 662,40 гривень.
Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Загальний розмір позовних вимог становив 34 810 гривень, з яких задоволено 27 110 гривень, що становить 77,88 % від заявлених вимог (27 110 / 34 810 ? 100 %). За цим відсотком пропорційний розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 2 073,48 гривень (2 662,40 ? 77,88 %).
З урахуванням викладеного, керуючись статтями 12, 19, 141, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (код ЄДРПОУ 41084239, місцезнаходження: місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26, офіс 411) заборгованість за кредитним договором від 21.12.2024 № 519832-КС-001 у розмірі 27 110 (двадцять сім тисяч сто десять) гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (код ЄДРПОУ 41084239, місцезнаходження: місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26, офіс 411) понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 073 (дві тисячі сімдесят три) гривні 48 копійок.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або після прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено 26.06.2026.

Суддя Я.М. МАКАРЕВИЧ