Справа № 515/575/26
Провадження № 2/515/1120/26

Татарбунарський районний суд Одеської області 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 липня 2026 року м. Татарбунари
Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Дем`янової О.А.,
за участю секретаря судового засідання Чумаченко Д.М.,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Татарбунари Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Татарбунарської міської ради Одеської області про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування,
ВСТАНОВИВ:
06 квітня 2026 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Давиденка К.В. звернулася до Татарбунарського районного суду Одеської області з позовом до виконавчого комітету Татарбунарської міської ради, в якому просила визнати за нею право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 . 
Позовні вимоги обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Дмитрівка Білгород-Дністровського району Одеської області у віці 83 років помер її дід ОСОБА_2 . 
ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Дельжилер Білгород-Дністровського району Одеської області у віці 90 років померла баба ОСОБА_3 . За життя баба вчинила заповіт, яким заповіла їй все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось та все те на що за життя вона матиме право. Після смерті ОСОБА_3 вона вже прийняла у спадщину земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,0681 га та отримала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 13 березня 2026 року. Також після смерті баби залишився будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , який вона також має право прийняти у спадщину, як спадкоємець за заповітом відповідно до ст. 1223 ЦК України. З метою отримання Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, вона звернулася до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Базан Т.І. з відповідною заявою, але отримала відмову з причини відсутності правовстановлюючого документа, що посвідчує право власності померлої на зазначене майно та реєстрації цього права. Згідно запису в Погосподарській книзі с. Дельжилер №9, спадковий житловий будинок належав дідові позивачки ОСОБА_2 . Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 16 травня 2019 року по справі №515/544/19 було встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є чоловіком та дружиною та встановлено факт належності правовстановлюючого документа ОСОБА_2 . З зазначеного рішення суду вбачається, що ОСОБА_3 є спадкоємицею ОСОБА_2 , а отже фактично прийняла у спадщину зазначений будинок, який позивачка має право успадкувати після її смерті.
Посилаючись на те, що у неї відсутня можливість у позасудовому порядку зареєструвати своє право на спадкове майно-житловий будинок, який належав на праві приватної власності її дідові, а баба позивачки,яка прийняла його у спадок після смерті діда також його не реєструвала у державних реєстрах право власності на нього, позивачка просила визнати за нею право власності на житловий будинок з будівлями і спорудами, який вона отримала у спадок за заповітом від своєї померлої баби ОСОБА_3 .
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 квітня 2026 року справу передано судді Дем`яновій О.А.
07 квітня 2026 року Татарбунарським районним судом Одеської області винесено ухвалу про відкриття провадження у справі, призначення її до розгляду у порядку загального позовного провадження та витребувано у приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Базан Т.І. та приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Монастирліу О.П. копії спадкових справ до майна ОСОБА_2 та ОСОБА_3 
23 червня 2026 року Татарбунарським районним судом Одеської області винесено ухвалу про залучення до участі у справі у якості співвідповідача ОСОБА_4 .
Представник позивачки адвокат Давиденко К.В. через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі та участі позивачки, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.
Представник відповідача - виконавчого комітету Татарбунарської міської ради в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляду справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує.
Співвідповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася, подала суду заву про розгляд справи без її участі у зв`язку з сімейними обставинами, позовні вимоги визнала в повному обсязі, претензій майнового характеру по позивачки не має, визначати додатковий строк після смерті спадкодавця не буде.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до наступного.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області у віці 83 років помер ОСОБА_2 , про що відділом державної реєстрації актів цивільного реєстраційної служби Татарбунарського районного управління юстиції в Одеській області зроблено актовий запис №62 та 28 січня 2015 року видано Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.12).
ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Дмитрівка Білгород-Дністровського району Одеської області у віці 90 років померла ОСОБА_3 , про що виконавчим комітетом Татарбунарської міської ради зроблено актовий запис №21 та 08 липня 2024 року видано Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.13).
Згідно з Випискою з Погосподарської книги №6 по с.Дельжилер вих..№8 від 02.03.2026 року померлому ОСОБА_2 на праві приватної власності належав житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.20).
За життя спадкодавця, Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 16 травня 2019 року встановлено, що ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області, є дружиною ОСОБА_2 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області, а також встановлено, що Державний акт на право приватної власності на землю серії III-ОД № 083614 зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 827, виданий Татарбунарською районною державною адміністрацією Одеської області 25 лютого 2004 року на ім`я ОСОБА_2 , належав спадкодавцю - ОСОБА_2 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_5 в с. Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області (а.с.22-23).
Згідно з Довідкою (про показники об`єкту нерухомого майна) №02-26, виданою 30 березня 2026 року ФОП « ОСОБА_5 », в процесі технічної інвентаризація житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 30 березня 2026 року за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено що об`єкт нерухомості має такі показники: Житловий будинок літ. «А» - загальна площа 62,0 кв.м., житлова площа 42,8 кв.м.: Гараж літ. «Б» - площею забудови 55,8 кв.м.; Літня кухня «В» площею забудови 23,4 кв.м.; Надвірні споруди: 1-2; Самочинного будівництва не виявлено (а.с.21).
Матеріалами справи також підтверджують обставини звернення позивачки до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Базан Т.П. з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, що розташований АДРЕСА_1 ., за результатами розгляду якого ОСОБА_1 отримала Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №73/02-31 від 13.03.2026 року через відсутність у неї документів, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно, яке підлягає реєстрації. 25 жовтня 2024 року до майна ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , була заведена Спадкова справа №28/2024 (а.с.15).
13 березня 2026 року приватний нотаріус Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Базан Т.П. видала позивачці Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 4,0681 га, розташовану на території Татарбунарської ТГ Білгород-Дністровського району Одеської області (колишня адреса: Одеська область, Татарбунарський район, Дмитрівська сільська рада), цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер - 5125081900:01:001:2732 (а.с.24).
30 березня 2026 року на замовлення позивачки ТОВ «Татарбунарське РБТІ та РОН» виготовило Технічний паспорт на житловий будинок садибного типу, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.16-19).
Зі Свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 13 липня 1982 року відділом ЗАГС м.Татарбунари Одеської області, вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_6 народилася ОСОБА_6 (а.с.8).
Згідно зі Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 , виданим 14 вересня 2019 року Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , 14 вересня 2019 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , у зв`язку з чим змінила прізвище з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 » (а.с.9).
З матеріалів Спадкової справи №32/2019, копії якої надані приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Монастирліу О.П., вбачається, що 20 січня 2005 року ОСОБА_2 вчинив заповіт, яким житловий будинок з надвірними спорудами, розташований в АДРЕСА_1 та державний акт на право власності на землю серії ІІІ-ОД №083614 на земельну ділянку в розмірі 4,07 га заповів ОСОБА_4 (а.с.55).
Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 , виданим повторно 24 лютого 1993 року в с.Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області, спадкодавець є батьком ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , яка після реєстрації шлюбу 03 травня 1992 року змінила прізвище з « ОСОБА_11 » на « ОСОБА_12 » (а.с.8,141).
Отже, спадкодавець ОСОБА_2 вчинив заповіт, яким заповів спадковий житловий будинок, на користь своєї доньки ОСОБА_4 
26 лютого 2019 року до приватного нотаріуса звернулася ОСОБА_3 , із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_2 . На видачу Свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя не претендує, оскільки майно, що залишилося після смерті чоловіка, належить йому особисто (а.с.48). 
З Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 55275702 від 26.02.2019 року слідує, що до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 приватним нотаріусом Монастирліу О.П. заведено Спадкову справу №32/2019, із номером у Спадковому реєстрі №63820892 (а.с.53).
08 серпня 2019 року приватний нотаріус Татарбунарського районного нотаріального округу Одеської області Монастирліу О.П. видав дружині померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 - ОСОБА_3 . Свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 4,0681 гектарів, з кадастровим номером 5125081900:01:001:2732, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Дмитрівської сільської ради (за межами населеного пункту) Татарбунарського району Одеської області, право власності на яку посвідчено Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД №083614 виданий 25.02.2004 року (а.с.56).
Згідно з довідкою №212, виданою 13.02.2019 року виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, на день смерті ОСОБА_2 у будинку за місцем його постійного проживання по АДРЕСА_1 була зареєстрована його дружина ОСОБА_3 (а.с.50).
Таким чином, дружина спадкодавця ОСОБА_3 вважається такою, яка прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_2 .
З матеріалів Спадкової справи №28/2024 року, заведеної приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Базан Т.П. до майна ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , слідує, що 25 жовтня 2024 року до неї звернулася ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті баби (а.с.65).
Заповіт посвідчений секретарем Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області 02 березня 2016 року (зареєстрований в Реєстрі за №24), ОСОБА_3 вчинила на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , позивачки у справі, яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 ». В казаним Заповітом ОСОБА_3 заповіла їй все своє майно, де б воно не було і з чого не складалося, і взагалі все, що їй належатиме на день смерті і на що вона за законом матиме право (а.с.109).
Із Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №78890110 слідує, що 25 жовтня 2024 року приватним нотаріусом Базан Т.П. заведено Спадкову справу після смерті ОСОБА_3 за №28/2024 (а.с.75).
13 березня 2026 року позивачка отримала від приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Базан Т.П. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, що залишилася після смерті баби ОСОБА_3 площею 3,9710 га, розташовану на території Татарбунарської ТГ Білгород-Дністровського району Одеської області (колишня Одеська область, Татарбунарський район, Дмитрівська сільська рада) цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: 5125081900:01:001:2083 (а.с.121).
13 березня 2026 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Базан Т.П. із заявою про видачу їй Свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті баби ОСОБА_3 , а саме на земельну ділянку площею 4,0681 га, що розташована на території Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, цільове призначення-для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер - 5125081900:01:001:2732 та земельну ділянку площею 3,971 га, розташовану на території Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, цільове призначення-для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер - 5125081900:01:001:2083 (а.с.89).
Вказану земельну ділянку баба позивачки отримала у спадок від свого чоловіка ОСОБА_2 , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом на майно, виданим 08 серпня 2020 року приватним нотаріусом Татарбунарського районного нотаріального округу Одеської області Монастирліу О.П. (а.с.95).
Також, 13 березня 2026 року приватний нотаріус Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Базан Т.П. видала позивачці Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, що залишилася після смерті баби ОСОБА_3 площею 4,0681 га, розташовану на території Татарбунарської ТГ Білгород-Дністровського району Одеської області (колишня Одеська область, Татарбунарський район, Дмитрівська сільська рада) цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: 5125081900:01:001:2732 (а.с.123).
Видача вказаних Свідоцтв зареєстрована у Спадковому реєстрі за №№ 73188741, 75344302 (а.с.120,122).
З листа відділу з питань реєстрації виконавчого комітету Татарбунарської міської ради Одеської області слідує, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 на момент смерті, була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.94).
Таким чином, ОСОБА_1 вчасно звернувшись до нотаріуса із заявою про видачу Свідоцтв про право на спадщину за заповітом після смерті своєї баби ОСОБА_3 лише частково реалізувала своє право на спадщину, отримавши від нотаріуса Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на дві земельні ділянки, які залишилися після смерті баби. Однак, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадковий житловий будинок на ім`я спадкодавиці, позбавлена можливості оформити у визначеному законодавством порядку право на спадковий житловий будинок, оскільки ОСОБА_3 після успадкування його від свого покійного чоловіка ОСОБА_2 не встигла оформити свої спадові права на нього.
Заяви інших спадкоємців про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_3 , відмови від спадщини та свідоцтва про право власності на спадщину за законом чи за заповітом, видані на ім`я будь-яких інших осіб, окрім ОСОБА_1 , матеріали Спадкової справи не містять. 
Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. 
Згідно зі ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ст. 319 ЦК України). 
Статтею ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 23 (абз.3) своєї постанови № 7 від 30.05. 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
За п. 3.1 листа Вищого Спеціалізованого Суду України від 16 травня 2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.
Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (абз. 3 ч.2 ст.331 ЦК України).
Відповідно до ст.ст. 1216,1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. 
Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) (ч.ч.1,2 ст.1220 ЦК України).
За ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
За частиною 2 ст.236 ЦК України заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.
За змістом ч.1,5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Підпунктом 4.15 п.4 гл. 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій від 22.02.2012 р. 296/5 передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу 1 цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. 
Згідно з підпунктом 4.18 п. п.4 гл. 10 розділу II цього ж Порядку встановлено, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.
Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Положеннями ч.1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За приписами ч.ч.1, 2 ст.10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч.2, 3 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
За змістом ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, додержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
За приписами ч.1,6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Таким чином, із досліджених судом матеріалів справи вбачається, що онука спадкодавиці ОСОБА_3 - позивачка у справі ОСОБА_1 на підставі Заповіту успадкувала майно, яке належало бабусі за життя, зокрема, прийняла та зареєструвала на своє ім`я дві земельні ділянки. Однак, у зв`язку з відмовою нотаріуса, була позбавлена можливості отримати Свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом та зареєструвати на себе спадковий житловий будинок, оскільки право власності на нього за життя бабуся, отримавши його у свою чергу у спадок від свого чоловіка ОСОБА_2 , не зареєструвала. Право власності діда ОСОБА_2 на спадковий будинок підтверджено відомостями із Погосподарської книги, однак через те що його право власності не було зареєстроване у Державних реєстрах, а згодом і право власності на нього її баби ОСОБА_3 , у позивачки відсутня можливість оформити у нотаріуса відповідне Свідоцтво про право власності за заповітом із подальшим внесенням відомостей про право власності на своє ім`я. Донька спадкодавця ОСОБА_4 , залучена судом до участі у справі у якості співвідповідача, на користь якої ОСОБА_2 склав заповіт та заповів їй спадковий житловий будинок, не прийняла спадщину, надала суду заяву, в якій позовні вимоги ОСОБА_1 визнала та запевнила, що не має наміру визначати додатковий строк для прийняття спадщини. 
Інші спадкоємці ОСОБА_3 про свій намір прийняти спадщину після її смерті не заявили, інформація про них в матеріалах справи відсутня.
З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 17, 19, 23, 76-81,83,89,141,178,
178,191,209, 223, 235, 258-259, 263-265, 352, 354- 355 ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до виконавчого комітету Татарбунарської міської ради Одеської області про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , рнокпп НОМЕР_6 , право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .
Копію рішення направити учасникам справи.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Відомості про учасників справи:
Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , рнокпп НОМЕР_6 адреса проживання: АДРЕСА_2 .
Відповідач: Виконавчий комітет Татарбунарської міської ради (ЄДРПОУ 04527371, адреса місцезнаходження, вул. Лесі Українки, 18, м. Татарбунари Білгород-Дністровський район Одеська область, ел. пошта tat-miskarada@ukr.net ,тел. 380484432464).

Суддя О.А.Дем`янова