Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2026 року 	справа № 580/4315/26 	
	м. Черкаси 	
Черкаський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
встановив:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) подав позов до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач), в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) щодо не внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, достовірної інформації про непридатність до військової служби та виключення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з військового обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_4 за станом здоров`я (непридатний до військової служби із виключенням з військового обліку на підставі грифи ІІ ст. 12 «а» Розкладу хвороб затвердженого наказом МОУ № 2 від 1994) на підставі пункту 3 частини 6 статті 37 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» (пункту «а» частини 5 статті 37 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» в чинній редакції станом на 14.11.2001);
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_5 внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформацію про непридатність ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до військової служби із виключенням з військового обліку на підставі графи ІІ ст. 12 «а» Розкладу хвороб затвердженого наказом МОУ № 2 від 1994, яка міститься у Довідці (замість військового квитка) № 2077 від 14.11.2001;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_5 внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформацію про виключення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з військового обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_4 за станом здоров`я (непридатний до військової служби із виключенням з військового обліку на підставі грифи ІІ ст. 12 «а» Розкладу хвороб затвердженого наказом МОУ № 2 від 1994) на підставі пункту 3 частини 6 статті 37 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» (пункту «а» частини 5 статті 37 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» в чинній редакції станом на 14.11.2001).
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що був визнаний військово-лікарською комісією непридатним до військової служби із виключенням з військового обліку на підставі грифи ІІ ст. 12 «а» Розкладу хвороб затвердженого наказом МОУ № 2 від 1994 та відповідно на підставі пункту 3 частини 6 ст. 37 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» (п. «а» ч.5 ст. 37 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції чинній на день виключення Позивача), з 14.11.2001 виключений із військового обліку, а тому не є військовозобов`язаним. Позивач не належить до жодної з зазначених у частині 9 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» категорій, зокрема не є військовозобов`язаним, не перебуває в запасі, оскільки, фактично, був виключений з військового обліку через стан здоров`я про що 14.11.2001 зроблено відповідний запис в облікові документи та у Довідці (замість військового квитка) № 2077 від 14.11.2001. Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» взяттю на військовий облік військовозобов`язаних підлягають громадяни, які були зняті, звільнені, але не виключені з військового обліку. Оскільки позивач був саме виключений з військового обліку, то повторному взяттю на такий облік він не підлягає.
Враховуючи наведені обставини позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій просив виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформацію про взяття та перебування ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , на військовому обліку військовозобов`язаних, однак листом відповідач повідомив про відсутність правових підстав для задоволення вимог щодо виключення відомостей з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Ухвалою від 01 травня 2026 року суддя Черкаського окружного адміністративного суду прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відзив на позов від відповідача до суду не надходив.
Розгляд справи по суті відповідно до частини 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розпочато через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд зазначає таке.
Суд встановив, що відповідно до Довідки (замість військового квитка) № 2077 від 14.11.2001 Черкаський МВК зарахував позивача у запас 18.01.2001 на підставі ст. 12 «а» Розклад хвороб, станів і фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби у Збройних Силах України затвердженого наказом МОУ № 2 від 04.01.1994 з виключенням з військового обліку.
Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів у застосунку «Резерв+» (а.с. 14), позивач перебуває на обліку, як військовозобов`язаний.
04.03.2026 позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій просив виключити з військового обліку військовозобов`язаних та внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформацію про виключення з військового обліку за станом здоров`я на підставі графи ІІ ст. 12 «а» Розкладу хвороб затвердженого наказом МОУ № 2 від 1994. 
Листом від 10.03.2026 № 453 відповідач повідомив про відсутність правових підстав для виключення відомостей із Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Бездіяльність відповідача щодо не внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, достовірної інформації про непридатність до військової служби та виключення з військового обліку військовозобов`язаних позивач вважає протиправною, а тому звернувся в суд з цим позовом.
Під час вирішення спору по суті суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України «Про військову службу і військовий обов`язок» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі – Закон № 2232-XII).
Згідно з частинами першою, третьої статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
За змістом частини дев`ятої статті 1 Закону № 2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону № 2232-XII військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Стаття 34 Закону № 2232-XII визначає, що персонально-якісний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Ведення персонально-якісного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 37 Закону 2232-XII виключенню з військового обліку у військових комісаріатах підлягають громадяни, які визнані непридатними до військової служби.
Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487, визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності.
Відповідно до пункту 2 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо: фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками; здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами; подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Правові та організаційні засади створення, функціонування Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, регулює відносини у сфері державної реєстрації громадян України, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави, та осіб, приписаних до призовних дільниць визначені в Законі України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» від 16 березня 2017 року № 1951-VIII (далі – Закон № 1951-VIII).
Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі Реєстр) - інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України (стаття 1 Закону № 1951-VIII).
Згідно із статтею 2 Закону № 1951-VIII основними завданнями Реєстру є: 1) ідентифікація призовників, військовозобов`язаних, резервістів та забезпечення ведення військового обліку громадян України; 2) інформаційне забезпечення комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань особовим складом у мирний час та в особливий період; 3) інформаційне забезпечення громадян України, у тому числі осіб, звільнених з військової служби, які мають право на пенсію, та членів сімей загиблих військовослужбовців відомостями щодо виконання ними військового обов`язку.
Пунктом 17-1 частини першої статті 7 Закону № 1951-VIII визначено, що до персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста належать відомості про результати медичних оглядів, що проводяться з метою визначення придатності до виконання військового обов`язку.
Відповідно до абз. 3 ч. 5 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі – Закон № 3543-XII) особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України.
Організацію військово-лікарської експертизи на мирний та воєнний час у Збройних Силах України і військових формуваннях, утворених відповідно до законодавства України визначає Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України, затверджене Наказом Міністра оборони України від 04 січня 1994 року № 2 (далі – Положення № 2, у редакції, чинній станом на 18.01.2001 – дату запису про зарахування позивача у запас).
Відповідно до п. «в» п. 258 Положення № 2 дані про стан здоров`я та постанови ВЛК записуються: на військовозобов`язаних - у картку обстеження та медичного огляду військовозобов`язаного (додаток № 12 до Положення), за необхідності у довідку (додаток № 9 до Положення), а зміст постанови комісії, крім того, - у військовий квиток та облікову картку. На офіцерів запасу, визнаних ВЛК непридатними до військової служби зі зняттям з військового обліку, а також на військовозобов`язаних, які знаходяться на зборах та визнаних непридатними до подальшого проходження зборів, складається свідоцтво про хворобу (додаток № 13 до Положення).
Згідно з п. 262 Положення № 2 свідоцтво про хворобу у мирний час складається:
на усіх військовослужбовців, визнаних непридатними до військової служби зі зняттям з військового обліку; непридатними до військової служби у мирний час, обмежено придатними у воєнний час; обмежено придатними до військової служби; на військовослужбовців плаваючого складу ВМС, визнаних непридатними до служби на підводних човнах або у плавскладі, оператором УПР, водолазом, водолазом-глибоководником, акванавтом; на військовослужбовців, які служать у спецспорудах, та працюють з РР, ДІВ, КРП, джерелами ЕМП і визнані непридатними до служби за військовою спеціальністю; на офіцерів і прапорщиків, які проходять службу в аеромобільних військах і визнані непридатними до служби в аеромобільних військах; на курсантів ВНЗів першого курсу навчання, визнаних непридатними до подальшого навчання; на курсантів 2-5 курсів військових училищ Військово-Морських Сил, визнаних непридатними до служби у плавскладі, непридатними до служби на підводних човнах, придатними до служби на надводних кораблях;
на офіцерів запасу, визнаних непридатними до військової служби зі зняттям з військового обліку, і у випадках, коли медичний огляд їх проведений відповідно до пункту 121 цього Положення;
на офіцерів запасу, визнаних обмежено придатними до військової служби; непридатними до військової служби у мирний час, обмежено здатними у воєнний час або непридатними до військової служби зі зняттям з військового обліку (за наявності наказу Міністра оборони України про призов їх на військову службу, але ще не відправлених до військових частин);
на військовозобов`язаних, призваних на збори і визнаних непридатними до військової служби зі зняттям з військового обліку; непридатними до військової служби у мирний час, обмежено придатними у воєнний час; обмежено придатними до військової служби та непридатними для подальшого проходження зборів;
на учнів військових ліцеїв, визнаних непридатними до подальшого навчання.
У всіх інших випадках у мирний час постанова ВЛК оформляється довідкою (додаток № 9 до Положення).
Відповідно до пп. «а» п. 265 Положення № 2 свідоцтво про хворобу, довідка підлягає розгляду, а постанова ВЛК - затвердженню:
а) у мирний час:
на генералів, адміралів, військовослужбовців запасу і у відставці, які оглянуті згідно з пунктом 121 цього Положення; на всіх тих, які оглянуті у військових лікувально-профілактичних закладах, підпорядкованих безпосередньо Військово-медичному управлінню Міністерства оборони України; на військовослужбовців та членів їх сімей, за наявності медичних протипоказань до направлення за кордон - ЦВЛК Міністерства оборони України;
на усіх офіцерів, прапорщиків, мічманів, військовослужбовців-жінок, членів їх сімей, військовослужбовців строкової служби, курсантів, учнів військових ліцеїв – відповідною ВЛК військового округу, ВМС.
Згідно з пп. «в» п. 267 Положення № 2 свідоцтво про хворобу у мирний час складається у трьох примірниках: на військовослужбовців строкової служби (військовозобов`язаних), визнаних непридатними до військової служби (для подальшого проходження зборів), а також звільнених з військової служби безпосередньо із військового (цивільного) лікувально-профілактичного закладу, на офіцерів запасу, членів сімей офіцерів, прапорщиків.
Відповідно до п.п. 271, 272 Положення № 2 свідоцтво про хворобу, довідка з незатвердженою постановою штатною ВЛК повертається до відповідної ВЛК, яка склала його, з викладенням у постанові мотивів, за якими вона не затверджена, та з необхідними вказівками.
Військовослужбовцям строкової служби (військовозобов`язаним), визнаним непридатними до військової служби (для подальшого проходження зборів) при прибутті їх до місця проживання, військовою частиною або військовим лікувально-профілактичним закладом видається два примірники свідоцтва про хворобу з постановою штатної ВЛК для подання у районний військовий комісаріат.
Аналіз зазначених положень вказує на те, що непридатність позивача до військової служби з виключенням з військового обліку у мирний час (18.01.2001) мала підтверджуватися постановою ВЛК, яка підлягала розгляду та затвердженню штатною ВЛК.
Суд врахував, що відомості Довідки (замість військового квитка) № 2077 від 14.11.2001 не підтверджують затвердження штатною ВЛК постанови ВЛК про непридатність позивача до військової служби. 
Отже, суд констатує відсутність у матеріалах справи постанови ВЛК, затвердженої штатною ВЛК про непридатність позивача до військової служби з виключенням з військового обліку. Отже, відсутні підстави для зобов`язання відповідача виключити позивача з військового обліку.
З урахуванням зазначеного суд доходить висновку про необґрунтованість позовних вимог.
Суд також враховує інші аргументи представника позивача, зазначені у позові, однак зауважує, що встановлені судом обставини є самостійними та достатніми підставами для ухвалення рішення по суті спору.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову належить відмовити.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.
Згідно із статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Відповідно до частини 1 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Зважаючи на те, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, то підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 – 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Учасники справи:
1) позивач – ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 );
2) відповідач – ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ).
Рішення складене у повному обсязі та підписане 06.07.2026.

Суддя 	Василь ГАВРИЛЮК