Справа № 991/9167/24
Провадження 1-кп/991/103/24

У Х В А Л А 
іменем України

02 червня 2026 року м.Київ 

Вищий антикорупційний суд у складі судді ОСОБА_1 , 
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинувачену ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні № 52023000000000358 від 03.08.2023, за обвинуваченням 
ОСОБА_8 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 369 КК України,
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 , 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 369 КК України,
ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_5 , громадянина України,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 5 статті 27 частиною 4 статті 369, частиною 4 статті 358 КК України,

В С Т А Н О В И В:

1. На розгляді у Вищому антикорупційному суді перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 52023000000000358 від 03.08.2023 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 369 КК України, ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 369 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 369, ч. 4 ст. 358 КК України.
1.1. Прокурор подала клопотання про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинувачену ОСОБА_4 .
1.2. Клопотання мотивовано тим, що наразі стосовно ОСОБА_4 діє запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 1 300 000 грн із покладенням процесуальних обов`язків. Ухвалою Вищого антикорупційного суду від 09.04.2026 строк дії процесуальних обов`язків продовжено до 09.06.2026 включно. 
1.3. Метою продовження покладених на обвинувачену ОСОБА_4 обов`язків прокурор зазначила забезпечення виконання покладених процесуальних обов`язків і запобігання спробам обвинуваченої переховуватися від суду.
1.4. Посилаючись на вказані обставини, прокурор просила продовжити на два місяці дію обов`язків, покладених на ОСОБА_4 , а саме:
- не відлучатися за межі території України без дозволу суду;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади усі свої паспорти громадянина України для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд до України.

2.У судовому засіданні учасники висловили такі позиції:
2.1. Прокурор ОСОБА_3 підтримала клопотання про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинувачену ОСОБА_4 , просила його задовольнити. Вказала, що на користь продовження обов`язку додатково свідчить суттєве уповільнення дослідження доказів протягом останнього часу. 
2.2. Захисник ОСОБА_7 і обвинувачена ОСОБА_4 не заперечували проти задоволення клопотання. Обвинувачена додатково зазначила, що в процесі дослідження доказів її причетність до кримінального правопорушення спростовується. 

3. Заслухавши учасників і дослідивши клопотання, Суд дійшов таких висновків.
3.1. Ухвалою Вищого антикорупційного суду від 20.02.2026 на обвинувачену ОСОБА_4 покладено ряд процесуальних обов`язків, а саме:
- не відлучатися за межі території України без дозволу суду;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади усі свої паспорти громадянина України для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд до України.
У вказаній ухвалі Суд встановив актуальність ризику переховування від суду.
Надалі, ухвалою Вищого антикорупційного суду від 09.04.2026 строк дії покладених процесуальних обов`язків продовжено до 09.06.2026. 
3.2. З огляду на приписи ч. 4 ст. 199 КПК України суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку дії обов`язків згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Тобто, при вирішенні цього питання суд керується загальними приписами, які регулюють застосування запобіжного заходу, однак з урахуванням додаткових відомостей і стадії кримінального провадження.
3.3. У відповідності до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
3.4. Згідно з положеннями ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;
- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
3.5. Згідно зі ст. 178 КПК України суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі стосовно індивідуальних особливостей підозрюваного/обвинуваченого та інкримінованого кримінального правопорушення.
3.6. Це кримінальне провадження, у якому ОСОБА_4 має процесуальний статус обвинуваченої, перебуває на стадії судового розгляду, а саме дослідження доказів сторони обвинувачення. З огляду на стадію кримінального провадження та зміст самого клопотання Суд не вирішує питання щодо обґрунтованості підозри, однак оцінює критерії, визначені у статті 178 КПК України, та доведені прокурором ризики, передбачені п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України. 
Оцінка доказів з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності здійснюється судом в нарадчій кімнаті при прийнятті рішення по суті. Жоден доказ не має наперед встановленої сили (ч. 2 ст. 94 КПК України). Обґрунтованість/необґрунтованість пред`явленого обвинувачення на підставі вже досліджених доказів під час судового розгляду знаходиться поза межами предмету розгляду клопотання про продовження строку дії процесуальних обов`язків. Суд під час розгляду відповідного клопотання надає оцінку доказам виключно в рамках доводів сторін, які стосуються посилення/зменшення ризиків кримінального провадження. 
3.7. Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду, або ж створить загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити в майбутньому. Отже, ризики слід вважати наявними за умови встановлення їх імовірності. Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. При встановленні ризиків Суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що обвинувачена може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню. 
3.8. З урахуванням руху судового розгляду Суд доходить висновку, що актуальним залишається ризик переховування від суду. Учасники кримінального провадження не надали жодних нових обставин, які можуть свідчити про посилення або зменшення цих ризиків. 
3.9. Ризик переховування обвинуваченої від суду досі є реальним з огляду на тяжкість злочину, у вчиненні якого вона обвинувачується, суворість можливого покарання, неможливість застосування «пільгових» інститутів кримінального права у випадку визнання її винуватою у вчинені інкримінованого діяння в їх сукупності. Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 369 КК України. Санкція цієї статті відносить інкримінований злочин до тяжких і передбачає покарання у виді позбавлення волі від п`яти до десяти років з конфіскацією майна або без такої. При чому ст. 369 КК України є корупційним злочином, що унеможливлює застосування положень про призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, звільнення від відбування покарання з випробуванням тощо. Отже, усвідомлюючи тяжкість покарання та невідворотність кримінальної відповідальності у випадку визнання її винуватою у майбутньому, обвинувачена може вчиняти дії, спрямовані на переховування від суду.
3.10. Кримінальне провадження не є статичним, що обумовлює можливість непрогнозованої зміни поведінки обвинуваченої у будь-який момент судового розгляду. Співставлення можливих негативних наслідків переховування у вигляді потенційного ув`язнення у невизначеному майбутньому, із можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі у перспективі робить цей ризик достатньо високим. Суд також враховує, що вказаний ризик залишається актуальним з огляду на потенційну можливість виїзду обвинуваченої закордон і відсутність законодавчих обмежень на перетин кордону в умовах дії воєнного стану. Причому виключно наявність соціальних зв`язків обвинуваченої в Україні не здатні повною мірою нівелювати цей ризик. 
3.11. Оцінюючи наявність ризику переховування, суд бере до уваги не лише поведінку обвинуваченої (яка в контексті виконання обвинуваченою ОСОБА_4 обов`язку прибувати за викликом може характеризуватися як належна), але й об`єктивні умови здійснення судового провадження. У цьому контексті істотного значення набуває тривалість судового розгляду, яка, навіть за відсутності зловживань з боку обвинуваченої, сама по собі впливає на інтенсивність ризику. Адже з плином часу послаблюється стримуючий ефект очікування кримінальної відповідальності, оскільки віддаленість моменту ухвалення судового рішення може формувати уявлення про можливість уникнення негативних правових наслідків. Така обставина об`єктивно підвищує вірогідність того, що особа може вдатися до ухилення від правосуддя, у тому числі шляхом виїзду за межі України.
Крім того, тривалий перебіг судового розгляду, що в даному випадку має об`єктивний характер, пов`язаний із станом правової невизначеності і супроводжується психологічним навантаженням. У сукупності з усвідомленням потенційної суворості покарання це може спонукати її до пошуку способів уникнення участі у подальшому судовому провадженні.
Суд також враховує, що з перебігом часу обвинувачена об`єктивно отримує більше можливостей для створення умов, які можуть сприяти переховуванню, зокрема налагодження контактів за кордоном, вирішення питань матеріального забезпечення та організації свого перебування поза межами юрисдикції України. Саме тому можливість вільного виїзду за кордон за відсутності відповідного контролю з боку суду істотно підвищує ризик невиконання обвинуваченою покладених процесуальних обов`язків.
При цьому повільність судового розгляду, незалежно від причин її виникнення, не нівелює тяжкість пред`явленого обвинувачення та пов`язані з ним правові наслідки, які залишаються вагомим стимулом для можливого ухилення від суду.
3.12. Додатково суд враховує, що покладений обов`язок не відлучатися за межі України без дозволу суду і здати документ, який надає таке право, не має ознак надмірного втручання у права та свободи людини. Хоча формально вони визначені як окремі процесуальні обов`язки, за своєю правовою природою становлять єдиний комплекс взаємопов`язаних обмежень. Обов`язок здати документ для виїзду за кордон не має самостійного регулятивного значення і не переслідує окремої процесуальної мети. Його призначення полягає виключно у забезпеченні належного виконання основного обов`язку - не залишати територію України без відповідного дозволу суду. Водночас обов`язок не відлучатися за межі України був би значною мірою позбавлений практичної ефективності без механізму його забезпечення у вигляді вилучення документа, що надає право на перетин державного кордону. Таким чином, зазначені обов`язки перебувають у нерозривному функціональному зв`язку та фактично утворюють єдиний комплексний запобіжний механізм, спрямований на досягнення однієї процесуальної мети - забезпечення перебування обвинуваченої в межах юрисдикції України та гарантування її належної процесуальної поведінки. З огляду на це оцінка пропорційності, необхідності та тривалості застосування таких обмежень має здійснюватися не ізольовано щодо кожного з них, а з урахуванням їх сукупного впливу на права та свободи особи. Зазначений обов`язок є єдиним, який із раніше покладених залишається чинним, що свідчить про поступове пом`якшення процесуальних обмежень та індивідуалізацію застосованих до обвинуваченої заходів процесуального примусу. 
3.13. Водночас за весь період судового розгляду обвинувачена не зверталася до суду з клопотаннями про надання дозволу на виїзд за межі України, що дає підстави дійти висновку про відсутність у неї об`єктивної потреби у здійсненні таких поїздок. За таких обставин продовження відповідного обов`язку не створює для неї непропорційного тягаря та не перешкоджає реалізації її повсякденних прав та інтересів. З огляду на відсутність спроб обвинуваченої скористатися механізмом отримання дозволу на виїзд за кордон, встановлення судового контролю за можливістю залишення території України не може розглядатися як обмеження, що має реальний негативний вплив на її становище, натомість виступає виключно превентивним інструментом, спрямованим на забезпечення належної процесуальної поведінки.
Таким чином, з урахуванням характеру покладеного обов`язку, його обсягу, тривалості застосування, а також фактичної відсутності потреби у його скасуванні з боку обвинуваченої, суд доходить висновку, що такий обов`язок є співмірним, розумним та необхідним у контексті забезпечення ефективності судового провадження.

4. Ураховуючи викладене, Суд доходить висновку, що покладені обов`язки не є такими, що надмірно або негативно впливають на життєвий уклад обвинуваченої, й одночасно здатні нівелювати встановлений ризик. Продовжуючи строк дії покладених на обвинувачену обов`язків, Суд виходить із того, що таке продовження має найменший вплив на реалізацію прав і свобод людини, таке втручання є розумним і співмірним для цілей цього кримінального провадження. 

Керуючись статтями 176-178, 193, 194, 196, 331, 376 КПК України, Суд,

П О С Т А Н О В И В:

1.Клопотання прокурора про продовження строку дії обов`язків задовольнити.
2.Продовжити до 02.08.2026 включно обвинуваченій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк дії обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:
- не відлучатися за межі території України без дозволу суду; 
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади усі свої паспорти громадянина України для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд до України.
3.Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя            ОСОБА_9