Постанова 
Іменем України

02 липня 2026 року
м. Київ

справа № 752/22482/21
провадження № 61-6831св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., 
Червинської М. Є.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Приватне акціонерне товариство «Марс»,
третя особа - державний реєстратор філії комунального підприємства Київської обласної ради «Готово» Петришин Василь Михайлович, 

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 09 квітня 2025 року у складі колегії суддів: Мостової Г. І., Березовенко Р. В., Лапчевської О. Ф.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Марс» (далі - ПрАТ «Марс»), третя 
особа - державний реєстратор Філії комунального підприємства Київської обласної ради «Готово» Петришин В. М., про скасування державної реєстрації та припинення права власності.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що державна реєстрація права власності на нежитлову будівля літ. «Л» (гаражі № НОМЕР_1 ) на АДРЕСА_1 проведена з порушенням норм законодавства і це порушує його права як власника іншого об`єкта нерухомого майна, за адресою: АДРЕСА_2 .
Зокрема, позивач стверджує, що ПрАТ «Марс» надало державному реєстратору неправдиві відомості щодо права користування земельною ділянкою та права власності на зазначений об`єкт нерухомого майна, що призвело до незаконної державної реєстрації. 
Державну реєстрацію права власності на нежитлову будівлю (гаражі № НОМЕР_1 ) проведено без наявності документів, що підтверджують право власності на цю будівлю. Зокрема, в реєстраційній справі відсутні документи, які б підтверджували присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, а також інвентаризаційна відомість не містить інформації про об`єкт. Державний реєстратор прийняв рішення про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, який фактично не існує на зазначеній земельній ділянці, що підтверджується відсутністю відповідних об`єктів на план-схемах та іншими документами.
У заяві про зміну предмета позову ОСОБА_1 обґрунтовує свою вимогу про визнання права власності на нежитлову будівлю літ. «Б», площею 118,1 кв. м, на основі таких аргументів.
26 жовтня 2011 року між ОСОБА_1 і Товариством з обмеженою відповідальністю «АТЕМ» (далі - ТОВ «АТЕМ») укладено договір купівлі-продажу незавершеного будівництвом нежитлового приміщення № 11-10.26/2, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав у власність нежитлове приміщення, площею 118,1 кв. м, за адресою: АДРЕСА_2 .
21 липня 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Прогрес ЖКГ» (далі - ТОВ «Прогрес ЖКГ») видало довідку про показники об`єкта нерухомого майна, у якій зазначено, що нежитлова будівля літ. «Б» має загальну площу 118,1 кв. м, побудована до 05 серпня 1992 року, не належить до самочинного будівництва і не потребує прийняття в експлуатацію.
21 липня 2017 року виготовлено технічний паспорт на виробничий будинок з господарськими будівлями та спорудами на АДРЕСА_2 , площею 118,1 кв. м.
13 серпня 2019 року виготовлено ще один технічний паспорт на цей же об`єкт.
13 грудня 2019 року державним реєстратором Тригуб Є. О. проведено державну реєстрацію права власності на нежитлову будівлю літ. «Б» площею 118,1 кв. м, за ОСОБА_1 
14 грудня 2018 року державним реєстратором Петришиним В. М. було проведено державну реєстрацію права власності на ту ж саму будівлю за ПрАТ «Марс», але під новою назвою - літера «Л», загальною площею 128,1 кв. м. Це було зроблено на підставі виписки з інвентаризаційної відомості, яка не містила відповідної інформації. 
Лист КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 27 січня 2021 року підтверджує, що реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , будівля літера «Л», відсутня.

Враховуючи викладене, позивач, з урахуванням заяви від 17 листопада 2022 року про зміну предмета позову, просив суд:

скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 44627605 від 14 грудня 2018 року, 17:14:44, (номер запису 29461343), прийняте державним реєстратором Філії комунального підприємства Київської обласної ради «Готово» м. Києва Петришиним В. М., із одночасним припиненням права власності ПрАТ «Марс» на об`єкт нерухомого майна: нежитлова будівля літ. «Л» (гаражі НОМЕР_1), загальною площею 128,1 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнати право власності на об`єкт нерухомого майна: нежитлова будівля літ. «Б», загальною площею 118,1 кв. м (виробничий будинок з господарськими будівлями та спорудами), за адресою: АДРЕСА_2 , за ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 03 червня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 44627605 від 14 грудня 2018 року, 17:14:44 (номер запису 29461343), прийняте державним реєстратором Філії комунального підприємства Київської обласної ради «Готово» м. Києва Петришиним В. М., з одночасним припиненням права власності ПрАТ «Марс» на об`єкт нерухомого майна: нежитлова будівля літ. «Л» (гаражі №19), загальною площею 128,1 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнано за ОСОБА_1 право власності на об`єкт нерухомого майна: нежитлова будівля літ. «Б», загальною площею 118,1 кв. м (виробничий будинок з господарськими будівлями та спорудами), за адресою: АДРЕСА_2 . 
Вирішено питання щодо сплати судового збору. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що, встановивши, що право власності на об`єкт незавершеного будівництвом нежитлового приміщення (гаража) площею 118,1 кв. м, перейшло до позивача на підставі договору купівлі-продажу від 26 жовтня 2011 року № 11-10.26/2 незавершеного будівництвом нежитлового приміщення, відповідач не визнає право власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна: нежитлова будівля літ. «Б» площею 118,1 кв. м, за адресою: АДРЕСА_2 , нежитлова будівля літера «Л» (гаражі № НОМЕР_1 ) знаходяться в межах земельної ділянки 3,8750 га, а не в межах земельної ділянки 0,1843 га, а отже не за кадастровим номером 8000000000:79:013:0112, дійшов висновку про те, що державна реєстрація права власності за відповідачем на нежитлову будівлю літера «Л» (гаражі № НОМЕР_1 ) порушує право позивача на оформлення речового права на земельну ділянку, яка необхідна для належного користування та утримання його нерухомого майна, а також дійшов висновку про те, що те необхідність визнання права власності за позивачем на об`єкт нерухомого майна: нежитлова будівля літ. «Б», загальною площею 118,1 кв. м (виробничий будинок з господарськими будівлями та спорудами), за адресою: АДРЕСА_2 .
Постановою Київського апеляційного суду від 09 квітня 2025 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 03 червня 2024 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 червня 2024 року скасовано. 
У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат відмовлено. 
Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
Апеляційний суд, встановивши, що суд першої інстанції не мав права приймати до розгляду та відповідно розглядати позов з урахуванням заяви про зміну предмета позову (визнання права власності за ОСОБА_1 право власності на об`єкт нерухомого майна: нежитлова будівля літ. «Б», загальною площею 118,1 кв. м (виробничий будинок з господарськими будівлями та спорудами), за адресою: АДРЕСА_2 ), оскільки позивач одночасно змінив предмет та підстави позову, скасував рішення суду першої інстанції та переглянув за наслідками розгляду первісно поданої позовної заяви. 
Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що державна реєстрація права власності за відповідачем не порушує право позивача. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
30 грудня 2025 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15, від 18 листопада 2020 року у справі № 920/193/19, 
від 09 квітня 2025 року у справі № 522/1506/22, від 17 січня 2025 року у справі № 380/17040/22, від 11 вересня 2019 року у справі № 755/7423/17, 
від 27 листопада 2024 року у справі № 752/11888/20, від 29 січня 2019 року 
у справі № 922/595/18, від 15 грудня 2021 року у справі № 924/856/20, постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 12-143гс18, від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Також підставою касаційного оскарження судового рішення заявник зазначає неправильне застосування судоми норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах (пункти 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Крім того, підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначає порушення судом норм процесуального права, оскільки суд не дослідив зібрані у справі докази, суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

16 березня 2026 року ПрАТ «Марс» подало відзив на касаційну скаргу, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін, посилаючись на те, що рішення є законними та обґрунтованими, підстав для його скасування немає. 

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що 08 вересня 2016 року між ТОВ «РМ-ІНВЕСТ» та    ОСОБА_1 укладенодоговір купівлі-продажу нежитлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Герасименко Н. М., за реєстровим № 321.

Відповідно до пункту 1.1 цього договору продавець (ТОВ «РМ-ІНВЕСТ») передає у власність (продає), а покупець ( ОСОБА_1 ) приймає у власність (купує) нежитловий будинок, загальною площею 843,30 кв. м, за адресою: АДРЕСА_2 , з кодом земельної ділянки 900:13:0028.

Нежитловий будинок, що відчужується, належить продавцю на підставі договору купівлі-продажу нежитлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бабік С. В. 26 квітня 2012 року за реєстровим № 1039 (пункт 1.2 цього договору).

Відповідно до пункту 3.2 цього договору право власності на нежилий будинок у покупця виникає з моменту державної реєстрації права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

08 вересня 2016 року підписано акт прийому-передачі між ТОВ «РМ-ІНВЕСТ» і ОСОБА_1 , відповідно до якого продавець передає, а покупець приймає нежилий будинок, загальною площею 843,30 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Акт засвідчено нотаріусом Київського міського нотаріального округу Герасименко Н. М. 

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12 вересня 2016 року позивач 08 вересня 2016 року зареєстрував право власності на нежилий будинок, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1021413180000, загальною площею 843,3 кв. м, за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі-продажу нежилого будинку від 08 вересня 2016 року за реєстровим № 3251, укладеного між ОСОБА_1 і TOB «РМ-ІНВЕСТ».

14 грудня 2018 року державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень права власності за ПрАТ «Марс» на об`єкт нерухомого майна: нежитлова будівля літ. Л (гаражі НОМЕР_1), загальною площею 128,1 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 . 

Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. 

Касаційна скарга не містить доводів щодо вимоги про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна: нежитлова будівля літ. «Б», загальною площею 118,1 кв. м (виробничий будинок з господарськими будівлями та спорудами), за адресою: АДРЕСА_2 , за ОСОБА_1 , а тому відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України в цій частині в касаційному порядку не переглядається. 

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню. 

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права
За змістом статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Установлено, що на підставі розпорядження Київської міської державної адміністрації від 26 червня 1998 року № 1354 та державного акта на право постійного користування землею від 15 вересня 1998 року серії І-КВ № 003941 оформлено АТВТ «Марс» право постійного користування земельною ділянкою, площею 4,1794 га, для експлуатації та обслуговування адміністративно-виробничих будівель і споруд на АДРЕСА_1 у зв`язку з переходом права власності на нерухоме майно.
14 грудня 2018 року державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень права власності за ПрАТ «Марс» на об`єкт нерухомого майна: нежитлова будівля літ. Л (гаражі НОМЕР_1), загальною площею 128,1 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 . 
Цей об`єкт нерухомого майна розташований на земельній ділянці площею 0,1843 га кадастровий номер 8000000000:79:013:0112.
Звертаючись до суду, ОСОБА_1 на обґрунтування позовних вимог посилався на те, що:
ПрАТ «Марс» звернувся до державного реєстратора з метою здійснення незаконної державної реєстрації права власності, надавши неправдиві відомості щодо права користування земельною ділянкою та права власності на указаний об`єкт. Позивач вважав, що на земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:79:013:0112 відсутні будь-які об`єкти, що належать ПрАТ «Марс»;
провівши оскаржувану реєстрацію, ПрАТ «Марс» фактично здійснило захоплення земельної ділянки, площею 0,1843 га (кадастровий номер 8000000000:79:013:0112), чим порушує права позивача, оскільки перешкоджає останньому належним чином користуватися будинком, оформити право оренди на необхідну для цього земельну ділянку та інше.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (тут і далі - в редакції, чинній на момент здійснення оспорюваної державної реєстрації права власності) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до частин першої, другої статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі. 
Відповідно дочастини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, залишення заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень без руху, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав включає, зокрема, перевірку документів та/або відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень.
Устатті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено підстави для відмови в державній реєстрації прав. Так, за змістом цієї статті в державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, зокрема, якщо заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; подані документи не відповідають вимогам, установленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.
Устатті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» наведено перелік документів, на підставі яких здійснюється державна реєстрація права власності та інших речових прав. 
Судами установлено, що постановою Верховного Суду від 19 листопада 2021 року у справі № 752/16038/19 (провадження № 61-7905св21) касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Постанову Київського апеляційного суду від 15 квітня 2021 року залишено без змін. 
Ухвалюючи рішення у справі № 752/16038/19 за позовом  ОСОБА_1 до ПрАТ «Марс» про визнання недійсним державного акта на право постійного користування землею від 15 вересня 1998 року № 79-4-00018, який був виданий АТВТ «Марс» на підставі розпорядження Київської міської державної реєстрації від 26 червня 1998 року № 1354, суди установили відповідність чинному законодавству та дійсність державного акта на право постійного користування землею від 15 вересня 1998 року і право постійного користування ПрАТ «Марс» земельною ділянкою, площею 0,1843 га, кадастровий номер 8000000000:79:013:0112, на якій розміщена одноповерхова будівля 1990 року побудови, загальною площею 128,1 кв. м, на якій розміщені гаражі, позначені в технічному паспорті 2013 року літерою «Л» (гаражі НОМЕР_1). 
Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
При цьому Верховний Суд зазначає, що преюдиційне значення мають рішення у справі, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 19 серпня 2025 року у справі № 911/2634/23,  від 03 березня 2026 року у справі № 910/8649/24, від 19 лютого 2026 року у справі № 910/9797/24.
Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права та інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для ухвалення рішення про відмову в позові, незалежно від інших встановлених судом обставин (див. постанову Верховного Суду від 10 січня 2023 року у справі № 199/6456/21).
Отже, ухвалюючи рішення у справі, апеляційний суд із посиланням на частину четверту статті 82 ЦПК України, обґрунтовано врахував обставини, встановлені у постанові Київського апеляційного суду від 15 квітня 2021 року, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 19 листопада 2021 року, та дійшов правильного висновку, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження порушення його прав здійсненою державною реєстрацією права власності на нежитлову будівлю літера «Л» (гаражі НОМЕР_1), об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 128,1 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1, за ПрАТ «Марс». 
Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, що ґрунтується на нормах законодавства і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
Інші доводи касаційної скарги також не дають підстав для висновку, що суди попередніх інстанцій ухвалили судові рішення без додержання норм матеріального і процесуального права. Фактично доводи касаційної скарги зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи, що відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) однією з важливих складових верховенства права є принцип правової визначеності, дотримання якого забезпечується реалізацією принципу "res judicata" (скорочено від "res judicata pro veritate habetur", що в перекладі з латинської означає "судове рішення визнається за істину"), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Тобто жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи. Повноваження судів вищої ланки переглядати рішення повинні використовуватися для виправлення судових помилок, помилок у здійсненні правосуддя, а не заміни рішень (рішення ЄСПЛ у справі "Науменко проти України", "Тряпишко проти України").
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, оскільки підстав для їх скасування немає.

Щодо судових витрат

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ: 

Касаційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 09 квітня 2025 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді: В. М. Коротун 
І. А. Воробйова
М. Є. Червинська