Справа № 420/12693/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 червня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд в складі судді Бутенка А.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом НОМЕР_1 загону морської охорони Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно виплачених коштів,-
ВСТАНОВИВ:
Стислий зміст позовних вимог.
НОМЕР_1 загін морської охорони Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просить суд:
- стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_2 безпідставно виплачені кошти в сумі 12 756 грн. 00 коп. (дванадцять тисяч сімсот п`ятдесят шість грн., 00 коп) в рахунок відшкодування шкоди, завданої внаслідок отримання, без належної на те правової підстави, грошового забезпечення за час відсутності на військовій служби без поважних причин. 
Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в ході проведення службового розслідування встановлено, що матрос ОСОБА_1 не прибув в розташування НОМЕР_1 прикордонного загону. Таким чином було встановлено, що з 17 лютого 2026 року по 13 березня 2026 року відповідач був відсутній на службі у місці дислокації НОМЕР_1 загону морської охорони та не прибув для подальшого проходження служби до НОМЕР_1 прикордонного загону, термін його не з`явлення вчасно на службу без поважних причин склав понад 25 діб. Відповідно до службової записки головного бухгалтера начальника фінансово-економічного відділу (бухгалтерської служби) стало відомо, що грошове забезпечення матросу ОСОБА_1 нараховано та виплачено в повному обсязі за лютий 2026 року. Платіжне доручення для перерахування на карткові рахунки від 12.02.2026 року №197 надано до Державної казначейської служби України 12.02.2026 року. Зарахування грошового забезпечення на картку військовослужбовця здійснено 13.02.2026 року. Таким чином сума збитку по грошовому забезпеченню за період з 17 по 28 лютого становить 12 756 грн. 00 коп.
Заяви чи клопотання від сторін не надходили.
Процесуальні дії, вчинені судом.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 11.05.2026 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Відповідно до ч.4 ст.159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Станом на час розгляду справи відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило.
Згідно з ч.6 ст.162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Обставини справи.
Відповідно до витягу із наказу командира НОМЕР_1 загону морської охорони Державної прикордонної служби України № 405-ос від 04.07.2024 року, матроса ОСОБА_1 , призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, зараховано у списки особового складу та на всі види забезпечення з 04.07.2024 року.
Наказом голови Державної прикордонної служби України №285-ос від 11.02.2026 року матроса ОСОБА_1 зараховано у розпорядження начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України.
Відповідно до рапорта матроса ОСОБА_1 від 16.02.2026 року, у зв`язку із зарахуванням у розпорядження начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України відповідно до наказу Голови Державної прикордонної служби України від 11 лютого 2026 року № 285-ОС справи та обов`язки оператора-електрика мінно- торпедної команди артилерійської та мінно-торпедної бойової частини (БЧ-2,3) корабля Морської охорони 2 рангу ВС-50 « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з 16.02.2026 року здав.
Відповідно до витягу з наказу командира НОМЕР_1 загону морської охорони Державної прикордонної служби України № 156-ос від 16.02.2026 року матроса ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 16.02.2026 року.
16.02.2026 року матрос ОСОБА_1 вибув для подальшого проходження військової служби до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України. Термін прибуття 17.02.2026 року.
19 лютого 2026 року начальник групи чергових відділу управління службою штабу капітан 3 рангу ОСОБА_2 звернувся із рапортом від 19.02.2026 року №20.1/5840/26-Вн, яким доповів, що 19.02.2026 року було проведено взаємодію з начальником зміни оперативно-чергової служби НОМЕР_1 прикордонного загону та отримано інформацію про неприбуття матрос ОСОБА_3 в розташування НОМЕР_1 прикордонного загону.
Листом від 19.02.2026 року № 08/3709-26-Вих начальник НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України повідомив командира НОМЕР_1 загону морської охорони Державної прикордонної служби України про неприбуття для подальшого проходження військової служби матроса ОСОБА_3 .
Відповідно до наказу командира НОМЕР_1 загону морської охорони Державної прикордонної служби України №307-аг від 20.02.2026 року «Про призначення службового розслідування» по факту неприбуття матроса ОСОБА_3 в розташування НОМЕР_1 прикордонного загону призначено службове розслідування.
За результатами проведеного службового розслідування складено висновок від 18.03.2026 року, відповідно до якого, зокрема, встановлено, що нарахування і виплата грошового забезпечення головному матросу ОСОБА_4 здійснювалась згідно «Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України» № 558 від 25.06.2018 року. Таким чином, встановлено, що з 17.02.2026 року по 28.02.2026 року матрос ОСОБА_1 наніс державі збиток на суму 12756грн. 00 коп. у вигляді отриманого грошового забезпечення. В цей час військовослужбовець не знаходився у відрядженні, на навчанні та не виконував службові обов`язки згідно Наказу Голови Державної прикордонної служби України 11.02.2026 року №285-ОС «По особовому складу» про зарахування його у розпорядження начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, тому дану виплату отримав безпідставно.
Згідно з наказом командира НОМЕР_1 загону морської охорони Державної прикордонної служби України № 461-аг від 20.03.2026 року «Про підсумки службового розслідування», матроса ОСОБА_1 притягнуто до матеріальної відповідальності.
Наказом командира НОМЕР_1 загону морської охорони Державної прикордонної служби України №359-ос від 23.04.2026 року, наказано начальнику відділу кадрів капітану 2 рангу ОСОБА_5 встановленим порядком облікувати військовослужбовця матроса ОСОБА_1 (П-103138) таким, як «самовільно залишив частину».
Відповідно до розрахункового листа за лютий 2026 року, ОСОБА_1 нараховано та виплачено грошове забезпечення за лютий 2026 року у розмірі 12 756,00 грн.
26.03.2026 року на адресу прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) до Німировського направлено лист про добровільне погашення завданої суми збитку у розмірі 12 756 грн. 00 коп.
Проте відповідачем у добровільному порядку не було відшкодовано вартість завданої майнової шкоди на суму 12 756 грн. 00 коп.
Джерела права й акти їх застосування.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011).
Відповідно до статті 1 Закону №2011 соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
На підставі ч. 1 статті 9 Закону №2011 держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно з частинами 2, 3 статті 9 Закону №2011 до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення та індексація грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Відповідно до ч. 4 статті 9 Закону України №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків, визначає Закон України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" від 3 жовтня 2019 року №160-IX (далі також - "Закон № 160-IX").
Пункти 4, 5 частини першої статті 1 Закону №160-IX установлюють, що матеріальна відповідальність - це вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.
Пряма дійсна шкода (далі - шкода) - це збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.
Частини перша - друга статті 3 Закону №160-IX встановлює, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є:
1) наявність шкоди;
2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків;
3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою;
4) вина особи в завданні шкоди.
Частина четверта статті 3 Закону №160-IX встановлює, що переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.
Стаття 4 Закону №160-IX передбачає, що особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди.
Частина перша статті 6 Закону №160-IX встановлює, що особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі:
1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;
2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;
3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;
4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;
5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.
Абзац 1 частини другої статті 8 Закону №160-IX встановлює, що у разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.
Частина третя статті 8 Закону №160-IX передбачає, що розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.
Частини шоста - восьма статті 8 Закону № 160-IX встановлюють, що за результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.
Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню. Наказ доводиться до винної особи під підпис. 
Висновки суду.
Суд зазначає, що питання повернення зайво виплачених коштів не врегульовані нормами спеціального законодавства. У той же час такі питання врегульовані Цивільним кодексом України.
Згідно з приписами ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
За змістом цієї норми матеріального права зобов`язання з безпідставного придбання майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; здійснення набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом.
Водночас стаття 1215 Цивільного кодексу України встановлює випадки, коли отримане набувачем від іншої особи майно, яке зовні могло б бути розцінене як безпідставно набуте, насправді не є таким.
Відповідно до вказаної норми закону не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №753/15556/15-ц вказала, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати.
Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01.03.2021 у справі №180/1735/16-ц виклав, що під час застосування правил статті 1215 ЦК України як винятку із статті 1212 ЦК України суди зобов`язані встановлювати наявність не двох, а трьох критеріїв для відмови у поверненні безпідставно набутого майна: добровільність дій боржника, відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача коштів.
Таким чином, Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що не підлягають поверненню безпідставно набуті кошти за умови наявності одночасно таких умов, як здійснення виплати добровільно, відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача коштів. У разі якщо відсутня одна із наведених умов, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, то грошові кошти, виплачені набувачу, підлягають поверненню платнику.
У спірних правовідносинах, висновком службового розслідування встановлений факт самовільного залишення місця служби відповідачем під час дії воєнного стану з 17.02.2026 року, у зв`язку з чим матеріали відносно відповідача направлені до Одеської Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону та ТУ ДБР у м.Одесі для прийняття правового рішення.
Суд вважає, що відповідач діяв недобросовісно, оскільки був відсутній на службі без поважних причин, проте отримував грошове забезпечення за лютий 2026 року.
Таким чином, суд дійшов висновку, що у відповідача виник обов`язок у поверненні безпідставно набутого грошового забезпечення за вищевказаний період.
Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.
Решта доводів та заперечень висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.
Розподіл судових витрат.
Відповідно до ч.2 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, підстави для розподілу судових витрат відсутні. 
Керуючись Конституцією України, ст.ст.2, 77, 90, 139, 242-246, 250 КАС України, суд -
ВИРІШИВ:
1. Позов НОМЕР_1 загону морської охорони Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) про стягнення безпідставно виплачених коштів – задовольнити.
2. Стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_2 безпідставно виплачені кошти в сумі 12 756 грн. 00 коп. (дванадцять тисяч сімсот п`ятдесят шість грн., 00 коп) в рахунок відшкодування шкоди, завданої внаслідок отримання, без належної на те правової підстави, грошового забезпечення за час відсутності на військовій служби без поважних причин, шляхом перерахування коштів за наступними реквізитами:
Одержувач: Військова частина НОМЕР_2 
Код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ; 
р/р НОМЕР_5 ;
Банк одержувача: Державна казначейська служба України; МФО 820172;
Призначення платежу: «Погашення суми завданого збитку, КПКВ 25020200 ОСОБА_1 ».

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.
Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя А.В. Бутенко