ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
 
КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
 
вул. Івана Ступака, 25, м. Фастів, Київська область, 08500, тел. (04565) 6-17-89, 
e-mail: inbox@fs.ko.court.gov.ua, web: https://fs.ko.court.gov.ua, код ЄДРПОУ 26539699

2-а/381/60/26
381/2709/26 
РІШЕННЯ
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого судді Ковалевської Л.М.,
за участі секретаря Омельчук С.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Фастів Київської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,-
ВСТАНОВИВ:

30.04.2026 року позивач ОСОБА_1 звернувся в порядку адміністративного судочинства з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач), в якій просить суд визнати протиправною та скасувати постанову № 233 у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП від 03.03.2026, винесену тимчасово виконуючим обов`язки начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу правопорушення. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 перебуває на обліку ІНФОРМАЦІЯ_2 як військовозобов`язаний, що підтверджується електронним військово-обліковим документом (e-BOC) сформованим з застосунку Резерв від 14.04.2026 року. 
24 лютого 2026 року, по дорозі до Фастівської БЛІЛ, куди позивач направлявся в зв`язку з поганим самопочуттям, він був зупинений невідомими особами, які представилися працівниками територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та намагалися вручити йому повістку на проходження ВЛК.
Враховуючи, що повістка була видана на той самий день, та при цьому з`явитися необхідно було до ІНФОРМАЦІЯ_3 , в якому позивач на обліку не перебуває, також беручи до уваги відсутність у нього при собі необхідних медичних документів, які підтверджують проблеми зі здоров`ям, він попросив надати йому можливість підготуватися до проходження ВЛК та надати всю необхідну медичну документацію. 
Водночас, від проходження медичного огляду позивач не відмовлявся, а навпаки разом з працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 прибув до Фастівської БЛІЛ, у зв`язку з різким погіршенням самопочуття, каретою швидкої допомоги, де його було оглянуто черговим лікарем та встановлено діагноз : «Гіпертонічний криз», надано медичну допомогу і рекомендовано було пройти реабілітацію. 
Проте, працівники ІНФОРМАЦІЯ_3 , незважаючи на скарги на погане самопочуття та рекомендацію чергового лікаря до госпіталізації, порушуючи конституційні права на медичну допомогу, незаконно затримали його і в продовження порушень його конституційних прав, як громадянина, незаконно утримували в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 протягом доби.
Вважає, що з метою недопущення порушення прав та інтересів військовозобов`язаних, які викликаються для проходження медичного огляду військово-лікарською комісією при певному ТЦК та СП, повістки та направлення на проходження такого огляду, мають вручатись уповноваженими на те особами заздалегідь. 
Через те, що ОСОБА_1 отримав повістку у той самий день, в який йому вже належало з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_4 , і виключно за станом здоров`я не пройшов медичний огляд (при цьому наголошує ще раз, що не відмовлявся, а навпаки під час проходження отримав направлення на госпіталізацію та стаціонарне дослідження). 
Вранці 25 лютого 2026 року працівники ІНФОРМАЦІЯ_3 продовжуючи незаконне утримання та порушуючи його право, згідно Конституції України на охорону здоров`я та медичну допомогу примусово відвезли його для проходження ВЛК до КНП ФМР "Фастівська БЛІЛ” де було встановлено діагноз: « Анемія середнього ступеню» та надано направлення на стаціонарне лікування. 
Працівники ІНФОРМАЦІЯ_3 виявили недовіру до ВЛК Фастівської БЛІЛ, тому його було направлено до «КДЦ» Святошинського району м. Києва, де було підтверджено діагноз : «Анемія середнього ступеню» та надано направлення на стаціонарне лікування. За направлення лікаря - члена призовної комісії ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_1 було в подальшому госпіталізовано до Фастівської БЛІЛ. 
На переконання позивача зазначені обставини підтверджують те, що він не відмовлявся від проходження ВЛК, а не пройшов її виключно за станом здоров`я, оскільки був госпіталізований на стаціонарне лікування. 
В подальшому, без участі позивача 03.03.2026 тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 винесена постанова № 233 про накладення стягнення у вигляді штрафу у сумі 25 500 гривень. 
За таких обставин, позивач вважає, що Постанова є не обґрунтованою та такою, що не відповідає чинному законодавству, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. 
Ухвалою суду від 05 травня 2026 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
12.05.2026 представником відповідача подано відзив на позов та надано на виконання ухвали суду матеріали справи № 233 про адміністративне правопорушення вчинене ОСОБА_1 .
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. 
Дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Згідно протоколу № 233 про адміністративне правопорушення від 03 березня 2026 року виявлено, що гр. ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду згідно рішення ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
До протоколу додається картка обстеження, акт відмови про отримання повістки, направлення на ВЛК, акт про вручення карти обстеження та повістка № 2402/01. Протокол складено лейтенантом юстиції ОСОБА_4 .
Згідно оскаржуваної постанови № 233 про адміністративне правопорушення від 03.03 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП вбачається, що ОСОБА_1 порушив вимоги ст.37,38 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме – відмовився від проходження медичного огляду та лікування відповідно до рішення ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_3 , а тому визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП, внаслідок чого на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, що становить 25500 гривень.
Як стверджує позивач, з протоколу не зрозуміло, коли та ким позивач направлявся на проходження ВЛК та чим це підтверджується. Виходячи зі змісту протоколу, позивачу було запропоновано проходити ВЛК одразу після вручення повістки.
Відповідно до п..3.5 Положення про військово-лікарську експертизу у Збройних Силах України до початку проведення медичного огляду ТЦК та СП отримує дані від органів соціального забезпечення щодо осіб з інвалідністю. Військовозобов`язаний під час проведення медичного огляду зобов`язаний надати членам ВЛК ТЦК та СП медичну карту амбулаторного хворого за формою № 025/о, затвердженою наказом МОЗ України від 14 лютого 2012 року № 110 «Про затвердження форм первинної облікової документації та Інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності та підпорядкування», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 квітня 2012 року за № 661/20974 (далі - форма № 025/о), виписки з медичної документації щодо перенесених захворювань, отриманих травм, поранень тощо, якщо така інформація відсутня в ЕСОЗ. Зазначені документи, а також особові справи офіцерського, сержантського, старшинського і рядового складу запасу ТЦК та СП до початку огляду подає для вивчення у ВЛК.
Як вбачається з матеріалів справи № 233 про адміністративне правопорушення вчинене ОСОБА_1 , що надано відповідачем, остання містить повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 від 24.02.2026 для проходження військово-лікарської комісії на 24.02.2026, акт відмови від отримання повістки та направлення ОСОБА_1 на ВЛК до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Суд, звертає увагу на те, що повістки та направлення на проходження такого огляду, мають вручатись уповноваженими на те особами заздалегідь. 
Проте, вищезазначені матеріали не містять даних про їх отримання ОСОБА_1 завчасно,а тому вказане дозволяє стверджувати, що в ході оповіщення особа, не може бути притягнута до адміністративної відповідальності, оскілки під час оповіщення уповноважені посадові особи ТЦК та СП можуть лише повідомлятипро необхідність пройти ВЛК та вручити повістку, якою громадянин викликається до ТЦК та СП на конкретну дату та місце для направлення для проходження медичного огляду.
Зокрема, така правова позиція викладена у Постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2025.
Отже після вручення повістки для проходження медичного огляду у відповідача відсутні правові підстави притягати позивача до адміністративної відповідальності, оскільки відповідач 24.02.2026 лише здійснив оповіщення позивача про необхідність проходження ВЛК.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).
Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.
Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно із вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, відповідно до ст. 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена чинним законодавством.
Суд зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої вона винесена.
Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.
У контексті наведеного слід зауважити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.
Така правова позиція узгоджується з позиціями, що викладені у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 року у справі №524/5536/17 від 30.05.2018 року у справі №337/3389/16 від 17.07.2019 року у справі №295/3099/17 та від 05.03.2020 року у справі №607/7987/17.
Згідно із ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до статті 210 КУпАП порушення військовозобов`язаними чи призовниками правил військового обліку, неявка їх на виклик до військового комісаріату без поважних причин або несвоєчасне подання в обліковий орган, де вони перебувають на військовому обліку, відомостей про зміну місця проживання, освіти, місця роботи, посади, а також порушення порядку проходження навчальних зборів (занять) у навчальних закладах Товариства сприяння обороні України та професійно-технічних навчальних закладах - тягнуть за собою накладення штрафу від п`яти до семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 
Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті або частиною першою статті 211 цього Кодексу, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, - тягне за собою накладення штрафу від десяти до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже, суд звертає увагу, що стаття 210 КУпАП не містить частини третьої, за якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, крім цього, склад адміністративного правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_1 – відмова від проходження військового обліку – відсутнє у диспозиції статті 210 КУпАП.
Крім цього, відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. 
Відповідно до ч. 1 ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.
При цьому, суд звертає увагу, що вимогами ст. 255 КУпАП не передбачено, хто саме має право на складення відповідного протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, однак передбачено, що у випадках, прямо передбачених законом, протоколи про адміністративні правопорушення можуть складати також посадові особи інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування і представники органів самоорганізації населення.
Відповідно до ст. 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Логічно було б припустити, що оскільки, відповідно до ст. 235 КУпАП, справи про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію за ст. 210 -1 КУпАП розглядають керівники ТЦК, то і протоколи про вчинення таких адміністративних правопорушень мають складати уповноважені особи цих органів. 
Однак, як у ст. 255 КУпАП, що визначає перелік осіб, які мають право складати протокол про адміністративні правопорушення, так і у Положенні про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, що затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 р. № 154, станом на дату складання протоколу, про повноваження РТЦК (їх посадових осіб) складати протоколи не йдеться.
Згідно п. 2 Інструкції зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої Наказом Міністерства оборони України № 3 від 01 січня 2024 року, уповноважені посадові особи територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, яким надано право складати протоколи про адміністративні правопорушення (додаток 1) (далі - протокол), передбачені статтями 210, 210-1, 211 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), визначаються наказами керівників відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Отже, повноваженнями щодо розгляду адміністративних справ про порушення військового обліку наділені виключно керівники ТЦК та СП,а начальники структурних підрозділів РТЦК та СП таких повноважень не мають.
Крім цього, відповідачем не надано будь-яких доказів того, що, станом на дату складання протоколу від .24.02..2026, лейтенант юстиції В.Гавриленко був уповноважений на складання щодо позивача протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 210 КУпАП.
Як вбачається із оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення, остання не містить посилання на будь-які документи, на підставі яких можливо б було зробити висновок про наявність або відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, з урахуванням також того, що частина третя відсутня у статті 210 КУпАП.
Суд наголошує, що відповідачем хоча і надано особову справу ОСОБА_1 №233, проте, даних щодо своєчасного отримання ним повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 для проходження медичного огляду не підтверджують наявність факту вчинення останнім адміністративного правопорушення передбаченого статтею . 210 КУпАП.
Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.
Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Відтак, вчинення позивачем адміністративного правопорушення, не підтверджується жодним доказом, окрім оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення, що є предметом оскарження.
Зі змісту оскаржуваної постанови неможливо встановити, якими доказами підтверджується винуватість позивача, а наявність матеріалів справи №233 та позиція ОСОБА_1 викладена у протоколі №233 від 24.02.2026 не може бути єдиними обставинами, які свідчать про вчинення правопорушення, бо будь-які пояснення в справі які стосуються питання притягнення особи до відповідальності повинні бути належним чином перевірені та документально підтвердженими.
Відповідно до вимог ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно із вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Згідно ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Суд наголошує, що згідно з ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Тому, керуючись приписами наведених норм законодавства, враховуючи, що в матеріалах справи відсутні жодні належні докази, що підтверджують вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, суд дійшов до висновку, що постанова підлягає скасуванню, а справа закриттю.
Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат, судом встановлено, що позивачем було сплачено судовий збір у сумі 606 гривень.
Отже, враховуючи, що позов підлягає задоволенню, то з відповідача, за рахунок його бюджетних асигнувань підлягає стягненню, на користь позивача, судовий збір в сумі 606 гривень..
Керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 41, 55, 124 Конституції України, ст. ст. 255, 2565, 258, 288, 289 КУпАП, ст.ст. 4, 12, 46, 72, 77, 229, 241-256, 257, 286 КАС України, суддя,-

УХВАЛИВ:
Позов задовольнити.
Постанову № 233 від 03 березня 2026 року, винесену тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 25 500 гривень визнати протиправною та скасувати, а провадження по справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 адреса проживання: АДРЕСА_2 сплачений ним судовий збір у розмірі 606 гривень. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.М.Ковалевська