ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2026 року 
м. Київ
справа № 580/774/24
адміністративне провадження № К/990/22518/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Єресько Л.О.,
суддів: Білак М.В.,  Загороднюка А.Г., 

розглянувши в порядку письмового провадження в суді касаційної інстанції справу № 580/774/24
за позовом  ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дубок Сергій Миколайович,
на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2024 року (суддя Руденко А.В.)
та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2025 року (колегія суддів у складі: головуючої судді Безименної Н.В., суддів Бєлової Л.В., Кучми А.Ю.),

УСТАНОВИВ:
Суть спору
1. У січні 2024 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач, скаржник) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - В/ч НОМЕР_1 , відповідач), у якому з уточненням позовних вимог просив:
1.1. визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає в незастосуванні пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» у редакції, чинній із 29.01.2020, під час обчислення позивачу в період із 17.08.2022 до 07.10.2023 включно розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, а саме невизначення розміру посадового окладу та окладу за військове звання шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,14 указаної постанови;
1.2. зобов`язати відповідача провести перерахунок та доплатити позивачу за період із 17.08.2022 до 07.10.2023 включно належні з урахуванням проведених раніше виплат суми грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, обчислених із розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених з урахуванням пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» у редакції, чинній із 29.01.2020, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 02.12.2021 № 1928-ІХ «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 01.01.2022, Законом України від 03.11.2022 № 2710-ІХ «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 01.01.2023, на відповідні тарифні коефіцієнти.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
2. Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 29.01.2024 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом, зокрема, подання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду й доказів на підтвердження поважності причин його пропуску.
2.1. Узявши до уваги, що позивач проходив службу у В/ч НОМЕР_1 із 17.08.2022 та наказом командира В/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.10.2023 № 284 виключений із списків особового складу та всіх видів забезпечення із 07.10.2023, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач про виплату йому грошового забезпечення в неналежному, на його думку, розмірі повинен був дізнатися на час отримання такого грошового забезпечення за відповідний місяць. Відповідно з позовними вимогами щодо виплати грошового забезпечення за липень 2023 року позивач повинен був звернутися до 30.10.2023, за серпень 2023 року - до 30.11.2023, за вересень 2023 року - до 30.12.2023, за період із 01.10.2023 до 07.10.2023 (день звільнення) - до 07.01.2024.
2.2. Залишаючи позов без руху, суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_1 , звернувшись до суду 15.01.2024, пропустив тримісячний строк відповідно до вимог статті 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).
3. Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 21.02.2024, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.05.2025, визнано неповажними причини пропуску строку звернення до суду, позовну заяву повернуто позивачу на підставі пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України та частини другої статті 123 цього Кодексу.
3.1. Доводи, наведені позивачем у заяві про поновлення строку звернення до суду, про те, що відповідач не повідомив його про виплачені суми в день звільнення, суди попередніх інстанцій визнали безпідставними, оскільки грошове забезпечення позивача є щомісячною виплатою, а тому в будь-якому разі про порушення своїх прав, які полягають у виплаті такого грошового забезпечення в неналежному розмірі, за висновками судів, позивач мав можливість дізнатися, отримуючи вказану виплату у відповідному місяці.
3.2. Маючи сумніви щодо правильності визначення розміру грошового забезпечення за період із 17.08.2022 до 07.10.2023, позивач, на думку судів, мав реальну та об`єктивну можливість після отримання грошового забезпечення за відповідний місяць виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації щодо розміру та порядку обрахування виплачених йому складових грошового забезпечення.
3.3. Подання в жовтні 2023 року адвокатського запиту з метою отримання відповідних відомостей, як стверджують суди попередніх інстанцій, не змінює моменту, із якого позивач дізнався/мав реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач в особі представника почав учиняти дії щодо реалізації свого права, і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в спірному випадку.
Короткий зміст й обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух у суді касаційної інстанції
4. Не погодившись із висновками судів попередніх інстанцій, позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржувані судові рішення, а справу № 580/774/24 направити для розгляду до суду першої інстанції.
5. В обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що до його позовних вимог підлягає застосуванню тримісячний строк звернення до суду з моменту, коли позивач дізнався про порушення своїх прав, а саме з дня одержання ним письмового повідомлення про нараховані й виплачені йому спірні суми, у зв`язку з чим ненадання позивачу зазначених відомостей, на думку скаржника, є об`єктивно непереборною обставиною, що не залежала від волі позивача, яка унеможливила своєчасне звернення до суду.
6. Оскільки відповідач не надав відповіді на запит адвоката, що представляє інтереси позивача, скаржник уважає, що його досі не повідомлено про нараховані за час служби суми грошового забезпечення, з огляду на що, як зазначає позивач, відлік тримісячного строку звернення до суду для нього не розпочався.
7. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.05.2025 визначено склад колегії суддів: Єресько Л.О. (суддя-доповідач), Загороднюк А.Г., Желєзний І.В.
8. У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Желєзного І.В. розпорядженням виконувача обов`язків заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 23.06.2025 № 588/0/78-25 для дотримання строків розгляду справи за допомогою автоматизованої системи документообігу суду замінено суддю Желєзного І.В. у цій справі № 580/774/24 на суддю Білак М.В.
9. Ухвалою Суду від 23.06.2025 відкрито касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 .
10. Підставою для відкриття касаційного провадження в справі № 580/774/24 є оскарження ухвали суду першої інстанції про повернення позову, зазначеної в частині другій статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), після її перегляду в апеляційному порядку та покликання позивача в касаційній скарзі на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права.
11. Згідно з інформацією, наявною в комп`ютерній програмі «Діловодство спеціалізованого суду», електронний документ (касаційна скарга від 26.05.2025) доставлено до електронного кабінету В/ч НОМЕР_1 26.05.2025 о 20:12, а ухвалу від 23.06.2026 про відкриття касаційного провадження - цього ж дня о 20:55, що підтверджено довідками про доставку електронних листів.
12. Правом подати відзив на касаційну скаргу відповідач не скористався, що, відповідно до частини четвертої статті 338 КАС України, не перешкоджає перегляду оскаржуваних судових рішень.
13. Ухвалою Верховного Суду від 26.06.2026 завершено підготовчі дії в справі та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до статті 345 КАС України.
Позиція Верховного Суду
Оцінка висновків судів, рішення яких є предметом перегляду, та аргументів учасників справи
14. Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального й процесуального права.
15. Надаючи оцінку оскаржуваним судовим рішенням у межах доводів касаційної скарги, Верховний Суд керується зазначеним нижче.
16. Частиною першою статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.
17. Право на судовий захист реалізується шляхом подання позовної заяви до суду, яку, відповідно до частини першої статті 122 КАС України, може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, установленого цим Кодексом або іншими законами.
18. Відповідно до частин другої та третьої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
19. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть установлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
20. За усталеною позицією Верховного Суду, право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права в такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного здійснення правосуддя й дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. Водночас такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не повинні перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.
21. Відповідно до частини першої статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
22. Згідно зі статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, ухвалених відповідно до нього.
23. За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство належить застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться в спеціальному законі.
24. Водночас у зазначених положеннях КАС України немає норм, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду в справах про стягнення належної їм заробітної плати в разі порушення законодавства про оплату праці.
25. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11.07.2024 в справі № 990/156/23 зазначила, що стаття 233 КЗпП України є нормою матеріального права, яка визначає строк судового захисту права працівника в разі порушення законодавства про працю. Указана норма поширює свою дію на всіх працівників і службовців підприємства, установи, організації та незалежно від характеру їх трудової діяльності, у тому числі на осіб, які проходять публічну чи державну службу.
26. Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності з 19.07.2022, частини першу й другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:
26.1. «Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк із дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
26.2. Із заявою про вирішення трудового спору в справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а в справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».
27. Аналіз статті 233 КЗпП України свідчить про те, що законодавець установив:
1) тримісячний строк звернення до суду з позовом про вирішення трудового спору (у тому числі - про стягнення належної працівнику заробітної плати) - для працівників, які продовжують перебувати в трудових відносинах (такий строк обраховується з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права);
2) місячний строк із дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення для звернення до суду з позовом - у справах про звільнення;
3) тримісячний строк із дня одержання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, - у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні (такий строк обраховується з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні).
28. У межах цього касаційного провадження необхідно вирішити питання щодо правильності застосування строку звернення до суду з позовними вимогами, які стосуються обчислення й виплати позивачу грошового забезпечення та інших похідних платежів за період із 17.08.2022 до 07.10.2023.
29. Підставою для повернення позовної заяви слугував висновок судів попередніх інстанцій щодо пропуску позивачем тримісячного строку звернення до суду, передбаченого статтею 233 КЗпП України.
30. Як установлено зі змісту оскаржуваних рішень, суд першої інстанції чітко не вказав, яка частина статті 233 КЗпП України підлягає застосуванню до спірних правовідносин, водночас визначив 07.10.2023 як день звільнення та вважав безпідставними доводи позивача про те, що відповідач не повідомив його про виплачені суми в день звільнення.
31. Натомість суд апеляційної інстанції вказав, що під час визначення строку звернення до суду з позовними вимогами ОСОБА_1 слід застосовувати частину першу статті 233 КЗпП України, якою встановлено тримісячний строк звернення до суду, який розпочинається з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
32. За позицією судів попередніх інстанцій, позивач пропустив передбачений статтею 233 КЗпП України строк звернення до суду, оскільки про виплату грошового забезпечення в неналежному, на думку позивача, розмірі той повинен був дізнатися на час отримання такого грошового забезпечення за відповідний місяць, а його пасивна поведінка не може свідчити про наявність підстав для поновлення строку звернення до суду. Між тим у заяві про поновлення строку звернення до суду позивач не вказав жодних належних поважних причин та не надав суду доказів щодо обставин, які були об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення особи та пов`язані зі справжніми істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій із метою звернення до суду з цим позовом.
33. Однак суди попередніх інстанцій залишили поза увагою доводи ОСОБА_1 , наведені в позові, про те, що наказом В/ч НОМЕР_1 від 07.10.2023 № 284 позивача виключено зі списків особового складу й усіх видів забезпечення та переміщено до Військової частини НОМЕР_2 для продовження військової служби з 07.10.2023. У жовтні адвокат в інтересах позивача звернувся до В/ч НОМЕР_1 з адвокатським запитом про надання інформації про виплачені позивачу суми грошового забезпечення, однак відповіді не отримав. 
34. Такі доводи скаржник наводив також і в заяві про поновлення строку звернення до суду, а в подальшому в апеляційній та касаційній скаргах.
35. Отже, із метою правильного обчислення строку звернення до суду з цим позовом та для вирішення питання, яку частину статті 233 КЗпП України слід застосовувати до спірних правовідносин, судам слід надати оцінку наведеним доводам позивача та з`ясувати, чи продовжував ОСОБА_1 перебувати на військовій службі, чи звільнений.
36. За результатом установлення вказаних обставин стане можливим визначити, яка частина статті 233 КЗпП України підлягає застосуванню до спірних правовідносин, з`ясувати день, коли позивач дізнався про порушення його прав, свобод чи інтересів, установити початок відліку строку звернення до суду з цим позовом та за необхідності з`ясувати наявність поважних причин пропуску такого строку.
37. З огляду на викладене, висновок судів попередніх інстанцій про наявність підстав для повернення позовної заяви про перерахунок грошового забезпечення військовослужбовця та інших похідних платежів ґрунтується на неповно з`ясованих обставинах та є передчасним.
38. Схожих висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 30.04.2026 в справі № 420/20979/25, від 01.05.2026 в справі № 240/6311/25, від 11.05.2026 в справі № 500/5902/25, від 09.06.2026 в справі № 620/12852/24.
39. Порушення норм процесуального права під час вирішення питання щодо строку звернення до суду призвело до постановлення судом першої інстанції незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню в адміністративній справі. Суд апеляційної інстанції помилок місцевого адміністративного суду не виправив.
40. Згідно з частиною першою статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і скерування справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
41. Відповідно до частини четвертої статті 353 КАС України справа скеровується до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа скеровується до суду першої інстанції.
42. Отже, зважаючи на приписи статті 353 КАС України, касаційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувані судові рішення - скасуванню зі скеруванням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
43. З огляду на результат касаційного розгляду, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дубок Сергій Миколайович, задовольнити.
2. Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2025 року скасувати.
3. Справу № 580/774/24 скерувати до Черкаського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді	Л.О. Єресько  М.В. Білак   А.Г. Загороднюк