УХВАЛА

25 червня 2026 року 
м. Київ

справа №460/1373/25
адміністративне провадження № К/990/23165/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Васильєвої І.А.,
суддів: Шишова О.О.,  Яковенка М.М., 
перевіривши матеріали касаційної скарги Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.02.2026 у справі №460/1373/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

УСТАНОВИВ:
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 28.04.2025, залишеним без змін постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.02.2026, задоволено позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області форми «Ф» від 25.10.2024 №0750141-2409-1710-UA56040190000045841 на суму 65013,45 грн, №0750128-2409-1710-UA56040190000045841 на суму 73552,60 грн, №0750131-2409-1710-UA56040190000045841 на суму 81786,90 грн, №0750140-2409-1710-UA56040190000045841 на суму 72105,40 грн, №0750136-2409-1710-UA56040190000045841 на суму 77173,95 грн, а всього на загальну суму податкового зобов`язання 369632,30 грн. Справа розглядалася в порядку загального позовного провадження.
До Верховного Суду 20.05.2026 надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.02.2026 у справі №460/1373/25.
Ухвалою Верховного Суду від 08.06.2026 касаційну скаргу залишено без руху, встановлено скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом подання обґрунтованого клопотання про поновлення пропущеного строку касаційного оскарження, належного викладення підстав касаційного оскарження, сплати судового збору та надання оригіналу платіжного документа.
На виконання вимог вказаної ухвали контролюючим органом надіслано клопотання про усунення недоліків касаційної скарги, заявлено клопотання про поновлення строку касаційного оскарження, уточнено підстави касаційного оскарження, заявлено клопотання про продовження строку для усунення недоліків в частині сплати судового збору.
Контролюючим органом вказано про право на судовий захист, касаційне оскарження судових рішень, вчинено посилання на практику Верховного Суду щодо поновлення процесуальних строків, зауважено, що повторно касаційну скаргу подано у найкоротший строк, без зайвих зволікань.
Скаржником вказано підставою касаційного оскарження пункт 2 частини 4 статті 328 КАС України, зазначено, що судами попередніх інстанцій неправильно (шляхом розширеного тлумачення) застосовано норму матеріального права, а саме: підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України в частині звільнення від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, будівель сільськогосподарського призначення. 
Податковим органом наголошено на необхідності відступлення від висновків щодо застосування вищевказаної норми права у подібних правовідносинах, які викладені у: постановах Верховного Суду від 27.06.2025 у справі №821/415/18, від 18.09.2025 у справі №340/4394/24. Скаржником зауважено, що у вказаних постановах сформовано підхід, за якого для отримання пільги достатньо лише формального співпадіння статусу власника (будь-який агровиробник) та коду будівлі за ДК 018-2000 (код 1271). Проте, суди повністю проігнорували критерій індивідуального технологічного призначення спеціалізованої нерухомості. Будівлі курятників є вузькоспеціалізованими капітальними спорудами птахівництва. Чинний підхід Верховного Суду, від якого контролюючий орган просить, створює нерівні умови господарювання на ринку логістики та зберігання продукції. Суб`єкти господарювання, які інвестують у будівництво сертифікованих складських та логістичних комплексів, сплачують податок на нерухоме майно у повному обсязі. Тоді як позивач, прикриваючись виключно кодовим позначенням будівель у Реєстрі речових прав та формальною наявністю аграрного КВЕД, безкоштовно використовує понад 11000 кв.м нерухомості під логістичні потреби. Це прямо суперечить засадам справедливого оподаткування (ст. 4 ПК України) та створює штучні преференції для окремих осіб.
На думку скаржника, податкова пільга, передбачена підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, поширюється на будівлі сільськогосподарського призначення (код 1271 Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000) виключно за умови одночасної сукупності умов: відповідності профілю фактичної господарської діяльності платника податків та його зареєстрованих видів економічної діяльності (КВЕД) безпосередньому індивідуально технологічному та функціональному призначенню конкретного об`єкта нерухомості. Використання вузькоспеціалізованих капітальних споруд тваринництва чи птахівництва (зокрема будівель курятників) не за їхнім прямим функціональним призначенням (як загальних складських приміщень для розміщення рослинницької продукції чи зберігання техніки) особою, яка не здійснює діяльності у сфері птахівництва та не має відповідного зареєстрованого виду діяльності, позбавляє такі об`єкти статусу будівель сільськогосподарського призначення для цілей оподаткування та виключає можливість застосування податкової пільги.
Також контролюючим органом наголошено на наявності підстав для касаційного оскарження судового рішення, передбачених пунктом 4 частини 4 статті 328, пунктами 1 та 4 частини 2 статті 353 КАС України, а саме: суд не дослідив зібрані у справі докази та встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.
Податковим органом вказано, що суд апеляційної інстанції прийняв рішення на підставі документів (товарно-транспортних накладних, актів списання насіння/ добрив), які не подавалися позивачем до суду першої інстанції. Відповідно до ч. 2 ст. 308 КАС України, такі докази можуть бути прийняті лише у разі поважності причин їх неподання раніше. Позивач не обґрунтував неможливість їх подання до суду першої інстанції, а суд апеляційної інстанції в порушення ст.79 КАС України взяв їх до уваги без надання правової оцінки причинам такого порушення строку. В силу вимог ч. 1 ст. 74 КАС України докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом, є недопустимими.
Контролюючим органом вказано, що судами не досліджені: матеріали реєстраційної справи позивача та витяг з ЄДР, згідно з якими основним видом економічної діяльності ФОП ОСОБА_1 є КВЕД 16.10.Лісопильне та стругальне виробництво; технічні паспорти на об`єкти нерухомості, де чітко визначено їх функціональне призначення - код 1271.1 (пташники). На думку скаржника, суд апеляційної інстанції не надав належної правової оцінки тому факту, що основний вид діяльності позивача виключає можливість визнання його «сільськогосподарським товаровиробником» для цілей пільгового оподаткування за ст. 266 ПК України, не дослідив невідповідність між спеціалізованим призначенням споруди (для птиці) та заявленим позивачем фактичним використанням (склад зерна), що за правилами ДК 018-2000 та ДСТУ вимагає перекласифікації будівлі в інший клас (1252), який не підпадає під пільгу.
Верховний Суд зауважує, що положення пункту 2 частини 4 статті 328 КАС України передбачають можливість оскарження судових рішень в касаційному порядку у разі, якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
Відкриття касаційного провадження на підставі пункту 2 частини 4 статті 328 КАС України можливе у тому випадку, коли скаржник доведе, що висновок, який викладений у постанові Верховного Суду, не відповідає правильному тлумаченню і застосуванню конкретної норми. Обов`язковою умовою для цього є подібність умов її застосування з огляду на конкретні обставини справи та позиції сторін у справі. Тобто, висновок, який викладено у постанові Верховного Суду, і висновок, який, на переконання заявника, має бути здійснений за результатами відступу від правової позиції, повинен стосуватися одних і тих самих норм права (їх сукупності) в ідентичних редакціях.
Відступаючи від висновку щодо застосування юридичної норми, суд може шляхом буквального, звужувального чи розширювального тлумачення відповідної норми або повністю відмовитися від її висновку на користь іншого, або конкретизувати попередній висновок, застосувавши належні способи тлумачення юридичних норм. Отже, має існувати необхідність відступу і така необхідність має виникати з певних визначених об`єктивних причин, такі причини повинні бути чітко визначені та аргументовані, також відступ від правової позиції повинен мати тільки вагомі підстави, реальне підґрунтя, суд не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності вагомої для цього причини, а метою відступу може слугувати виправлення лише тих неузгодженостей (помилок), що мають фундаментальне значення для судової системи.
Обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду можуть бути, зокрема, зміна законодавства; ухвалення рішення Конституційним Судом України або ж винесення рішення Європейського суду з прав людини, висновки якого мають бути враховані національними судами; зміни у правозастосуванні, зумовлені розширенням сфери застосування певного принципу права або ж зміною доктринальних підходів до вирішення питань, необхідність забезпечити єдність судової практики у застосуванні норм права тощо.
Тому, лише загальні посилання на необхідність відступлення від висновку Верховного Суду, за відсутності вмотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.
Доводи касаційної скарги зводяться до викладення фактичних обставин, цитування норм податкового законодавства, висловлення незгоди з наданою судами правовою оцінкою наявних у матеріалах цієї справи доказів у сукупності зі встановленими у справі обставинами, переоцінки доказів.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Також Верховний Суд зауважує, що положеннями статті 353 КАС України визначені підстави для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Разом з тим, в прохальній частині касаційної скарги заявлено вимогу про скасування рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.02.2026 у справі №460/1373/25 та ухвалення нового рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Тобто, вимога контролюючого органу суперечить приписам статті 353 КАС України.
Верховний Суд зазначає, що у касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Відтак, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не обґрунтовано підстави для оскарження судових рішень.
Податковим органом заявлено клопотання про продовження строку для усунення недоліків касаційної скарги в частині сплати судового збору на 30 днів, зазначено про відсутність коштів для сплати судового збору, на підтвердження чого надано виписки по рахункам, зауважено про дію воєнного стану, необхідність касаційного оскарження судового рішення.
Розглянувши дане клопотання, Верховний Суд зазначає, що контролюючим органом не надано доказів вжиття заходів для отримання належного фінансування та сплати судового збору у даній справі. Крім того, скаржник не зазначає, коли саме він буде в змозі сплатити судовий збір у разі продовження строку на усунення недоліків касаційної скарги.
Приймаючи до уваги, що особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору, суд вважає, що обставини, пов`язані з фінансуванням установ чи організацій з державного бюджету, відсутністю в ньому коштів, призначених для сплати судового збору тощо, не є поважною причиною при вирішенні питання про поновлення чи продовження строку, встановленого законом або судом.
З дня прийняття постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.02.2026 і до дня подання клопотання про продовження строку на усунення недоліків 18.06.2026 у скаржника було достатньо часу для виділення коштів для сплати судового збору у справі №460/1373/25.
Відповідач, маючи намір добросовісної реалізації належного йому права на касаційне оскарження судового рішення, повинен діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом для чого, як особа, зацікавлена у поданні касаційної скарги, має вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати усі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.
Таким чином, недоліки касаційної скарги, які стали підставою для залишення її без руху, скаржником не усунуто.
Відповідно до частини 2 статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
Згідно положень пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Враховуючи викладене, та в зв`язку з невиконанням вимог ухвали про залишення касаційної скарги без руху, касаційна скарга підлягає поверненню.
Відповідно до вищенаведеного, керуючись статтями 169, 330, 332, 355, 359 КАС України,
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні клопотання Головного управління ДПС у Рівненській області про продовження на 30 днів строку для усунення недоліків касаційної скарги.
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.02.2026 у справі №460/1373/25 повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та не може бути оскаржена.

Судді 	І.А. Васильєва 	
	О.О. Шишов   М.М. Яковенко