Справа № 460/1696/19 
Провадження №1-кп/944/142/26

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.06.2026	м.Яворів 	

Яворівський районний суд Львівської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 
прокурорів ОСОБА_3 
представника потерпілого ОСОБА_4 
захисника ОСОБА_5 
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Яворові кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018140000000567 від 19 жовтня 2018 року, про обвинувачення:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Яворів Львівської області, одруженого, з середньо-спеціальною освітою, пенсіонера, особою з інвалідністю 2 групи, працюючого ФОП, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

судом визнано доведеним, що ОСОБА_6 , 19.10.2018 о 09 годині 00 хвилин, керуючи автомобілем «MERCEDES-BENZ 207», реєстраційний номер НОМЕР_1 у м.Яворів на вул.Львівській біля будинку №95, порушив вимоги Розділу 1 п.1.5; Розділу 2 п.п.2.3 б); 2.10 а), б), в), г), д); Розділу 10 п.п. 10.1, 10.9; Розділу 12 п.12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.01.2001, які виразились в тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не переконався у відсутності небезпеки для руху, в умовах обмеженої оглядовості для забезпечення безпеки руху не звернувся за допомогою до інших осіб та розпочав рух заднім ходом по узбіччі, такими своїми діями створив аварійну обстановку, внаслідок чого вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_7 та будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди не повідомивши про пригоду органи поліції з місця події поїхав.
У результаті порушення водієм ОСОБА_6 . Правил безпеки дорожнього руху пішохід ОСОБА_7 згідно висновку судово-медичної експертизи №150/2018 від 19.10.2018 отримала наступні тілесні ушкодження: при зовнішньому дослідженні - осадження та синці на обличчі, синці на лівій руці, рани на обох гомілках; при внутрішньому дослідженні крововиливи в м?які тканини голови в лобній ділянці справа (в проекції осаднення на лобі); множинні двобічні переломи ребер з ушкодженням пристінкової плеври та легень; перелом хребта в грудному відділі з повним розривом спинного мозку, підшкірний крововилив на спині та в попереку, розрив правої частки печінки; відшарування шкіри та м?яких тканин в ділянці правої та лівої гомілок, косий перелом правої малогомілкової кістки, поперечний перелом правого плеча та головки лівої променевої кістки. Виявленні тілесні ушкодження утворилися одномоментно, або в швидкій послідовності одне за одним від контакту з тупими предметами, якими могли бути елементи автомобіля при дорожньо-транспортній пригоді, знаходяться в прямому причинному зв?язку зі смертю, та мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя. Таким чином, ОСОБА_6 , 19.10.2018 о 09 годинні 00 хвилин, керуючи автомобілем «MERCEDES-BENZ 207», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись ним по узбіччю вул.Львівської у м.Яворові, біля будинку №95 грубо порушив Правила дорожнього руху України, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_7 .
Таким чином, своїми діями, які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 , після роз`яснення йому суті обвинувачення та правової кваліфікації кримінального правопорушення, положень ст.63 Конституції України, свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення заперечив повністю. В подальшому, під час розгляду справи, ОСОБА_6 свою вину визнав повністю. Пояснив, що шкодує про те, що так сталося, у судовому засіданні висловив співчуття потерпілому та просив вибачення, додав, що матеріальна та моральна шкода відшкодована. Просив не призначати йому суворе покарання, планує надалі керувати транспортними засобами. 
Потерпілий ОСОБА_8 , який приходиться сином померлої потерпілої ОСОБА_9 та онуком ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, представник потерпілого ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначив, що шкоду обвинуваченим відшкодовано в повному обсязі, претензій до обвинуваченого потерпілий не має та просить призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі та без позбавлення права керування транспортним засобом.
В зв`язку з тим, що обвинувачений повністю визнав свою вину та погодився з кваліфікацією вчиненого ним злочину, сторони не висловили жодних заперечень щодо встановлених обставин, суд відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і під час судового розгляду обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів щодо обставин, які характеризують особу обвинуваченого, які підтверджують витрати на залучення експерта, щодо зберігання речових доказів; дослідження інших доказів у провадженні не здійснював. При цьому суд з`ясував, що учасники правильно розуміють зміст тих обставин щодо інкримінованого злочину, які ніким не оспорюються, переконався у добровільності їх позицій та роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, аналізуючи обставини, що визнаються учасниками судового провадження, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 в обсязі пред`явленого обвинувачення є доведеною. Кваліфікація дій обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України є вірною, оскільки він будучи особою, яка керує транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило тяжке тілесне ушкодження потерпілому.
При призначенні покарання обвинуваченому по даній справі суд суворо дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів.
При обранні обвинуваченому виду та міри покарання судом враховуються визначенні ст.65 КК України загальні засади призначення покарання, в тому числі: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
Так, ОСОБА_6 позитивно характеризується за місцем проживання, є особою з інвалідністю 2 групи, раніше не судимий, вчинив необережний тяжкий злочин (враховуючи положення ст. 4, 5, 12 КК України), в стані сп`яніння не перебував, висловив щирий жаль щодо спричинених наслідків.
Відповідно до матеріалів досудової доповіді, складеної Яворівським районним відділом Філії ДУ "Центр пробації" у Львівській області, рівень ризику вчинення ОСОБА_6 повторного кримінального правопорушення визначено як низький, так само як і рівень ймовірної небезпеки для суспільства. Орган з питань пробації дійшов висновку, що у разі визнання його винуватим виправлення можливе без ізоляції від суспільства, за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів. Суд бере до уваги зазначену досудову доповідь, оскільки вона складена уповноваженим органом у межах наданих законом повноважень, відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства та містить оцінку особи обвинуваченого, його соціальних зв`язків, способу життя, ставлення до вчиненого та ризиків повторного правопорушення.
Відповідно до ст.66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, є щире каяття та добровільне відшкодування заподіяної шкоди.
Відповідно до ст.67 КК України обставини, які обтяжують покарання відсутні.
Приймаючи до уваги характер діяння і спосіб його вчинення, суспільну небезпеку скоєного кримінального правопорушення, особу винного, позиції прокурора, наслідків кримінального провадження, суд приходить до висновку призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.286 КК України.
Метою призначення покарання, виходячи із положень ч.2 ст.50 КК України є не лише кара, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Разом з тим, приймаючи до уваги особу винного, який раніше не судимий, окрім скоєного характеризується позитивно, вчинив необережний злочин, відсутність обставин, які б обтяжували йому покарання, висновок органу пробації про низький ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства, можливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства, а також інші в сукупності обставини і їх поєднання, які пом`якшують покарання та знижують ступінь небезпечності обвинуваченого для суспільства, суд приходить до висновку у відповідності до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та покладенням на нього передбачених ст.76 цього ж Кодексу обов`язків.
На думку суду таке покарання та звільнення від його відбування з випробуванням буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових злочинів.
Щодо доцільності призначення додаткового покарання обвинуваченому у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд виходить з того, що злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України, є безпосередньо пов`язаним із реалізацією особою права керування транспортними засобами, а тому вчинений із використанням такого права.
Санкція ч.2 ст.286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
З урахуванням роз`яснень зазначених у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04.09.2023 винесеній у справі № 702/301/20, при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за ст.286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Згідно правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 14.09.2023 за результатами розгляду справи № 524/12818/21, санкція ч.2 ст.286 КК України надає суду можливість як призначати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи. Вказане положення закону має альтернативний характер застосування і це питання, суд вирішує на власний розсуд в залежності від конкретних обставин кримінального провадження, характеру допущених особою порушень вимог Правил дорожнього руху, їх наслідків, тощо.
Таким чином, зважаючи на конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, яке є неумисним, ураховуючи відшкодування потерпілому моральної та матеріальної шкоди, роботу обвинуваченого, яка безпосередньо пов`язана з необхідністю керування ним транспортними засобами, особу обвинуваченого, який є особою з інвалідністю 2 групи, враховуючи сукупність встановлених пом`якшуючих обставин, посткримінальну поведінку ОСОБА_6 , а саме відсутність відомостей про вчинювані ним будь-які інші порушення, після події ДТП, думку потерпілого, прокурора, суд вважає за можливе не призначати ОСОБА_6 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Саме таке покарання буде відповідати тяжкості вчиненого правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи.
Суд вважає, що саме таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст.65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів, цілком відповідати тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини.
Долю речових доказів по справі належить вирішити відповідно до ст.100 КПК України.
Відповідно до ч. 2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.
Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлений.
Під час досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_6 був обраний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. На час ухвалення вироку термін дії запобіжного заходу вже закінчився.
На підставі викладеного, керуючись ст.94, 349, 369-371, 373 – 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.
Застосувати до ОСОБА_6 ст.75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.
Згідно ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнути з ОСОБА_6 в користь держави витрати за проведення експертиз: судової автотехнічної експертизи технічного стану №5378 від 27.11.2018 -2860,00 грн; експертизи волокнистих матеріалів та виробів з них №5350 від 22.12.2018 - 5720,00грн; судової транспортно-трасологічної експертизи №5463 від 28.12.2018 - 4576,00грн; транспортно-трасологічної експертизи №5464 від 18.03.2019 - 10990,00 грн; комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи №6241/28 від 14.02.2019 - 6864,00 грн; згідно висновку експерта № 5522 від 09.04.2019 – 4710,00 грн, загальною сумою 35720,00 грн (тридцять п`ять тисяч сімсот двадцять) грн 00 коп.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 22.10.2018 на автомобіль марки «MERCEDES-BENZ 207», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 .
Речові докази у кримінальному провадженні:
- автомобіль марки «MERCEDES-BENZ 207», реєстраційний номер НОМЕР_1 повернути ОСОБА_10 ;
- одяг та взуття потерпілої ОСОБА_7 – знищити;
- п`ять мікрооб`єктів (волосини) та один мікрооб`єкт (волокно) – знищити.
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було судом визнано недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Яворівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції. 
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. 

Суддя ОСОБА_1