Справа № 595/520/26
Провадження № 2/595/382/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2026 місто Бучач 

Бучацький районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого – судді Созанської Л.І.,
 
за участю секретаря судового засідання Швидкої Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник – адвокат Захарчук Юрій Володимирович,до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, -

В С Т А Н О В И В:
Позивачка  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Захарчук Ю.В., звернулася до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення неустойки(пені) за прострочення сплати аліментів.
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що на підставі судового наказу Бучацького районного суду Тернопільської області № 595/1406/14-ц від 28 липня 2014 року з відповідача ОСОБА_2 стягуються на її користь аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі тридцяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із 25 липня 2014 року до досягнення дітьми повноліття. 17 жовтня 2014 року заступником начальника відділу ДВС Коломийського міськрайонного управління юстиції винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 45127821. Свої зобов`язання по сплаті аліментів відповідач не виконував та злісно ухилявся від сплати аліментів, внаслідок чого допустив заборгованість зі сплати аліментів у сумі 245836,12 грн.За розрахунками позивачки, загальна сума неустойки (пені), яку відповідач зобов`язаний сплатити на її користь, складає 529412,67 грн. 18 жовтня 2018 року у зв`язку з наявністю заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за рік, старшим державним виконавцем стосовно ОСОБА_2 винесена постанова про накладення штрафу в розмірі від суми заборгованості зі сплати аліментів за чотири роки, що складає 27751,20 грн. Позивачка, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 196 СК України, просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь пеню за прострочення сплати аліментів у сумі 218084,92 грн, а саме 245836,12 грнза мінусом штрафу у розмірі від суми заборгованості зі сплати аліментів 27751,20 грн. 
04 травня 2026 року ухвалою судді відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Захарчук Ю.В., до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження.
Представник позивачки, адвокат Захарчук Ю.В. подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу без його участі та участі позивачки, позов підтримує та просить задовольнити. Щодо ухвалення заочного рішення не заперечує.
Будучи належним чином повідомленим про судове засідання, зокрема і через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, правом подання відзиву та заперечення не скористався, заяв чи клопотань на день розгляду справи від нього не надходило.
З урахуванням умов, визначених ст. 280 ЦПК України, суд прийшов до переконання про можливість здійснення заочного розгляду даної справи та ухвалення за наслідками її розгляду заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.
На підставі судового наказу Бучацького районного суду № 595/1406/14-ц від 28 липня 2014 року стягуються з ОСОБА_2  в користь ОСОБА_1  аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі тридцяти відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи із 25 липня 2014 року і до досягнення дітьми повноліття.
17 жовтня 2014 року заступником начальника відділу ДВС Коломийського міськрайонного управління юстиції Івасютою Я.Я. відкрито виконавче провадження, про що свідчить постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 45127821.
Відповідно до постанови про накладення штрафу, винесеної державним виконавцем Коломийського міськрайонного відділу ДВС головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Кушицькою М.В. від 18 жовтня 2018 року у виконавчому провадженні ВП № 45127821, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири роки, накладено на боржника ОСОБА_2 штраф у розмірі від суми заборгованості за чотири роки – 47314,00 грн, що складає 27751,20 грн. 
Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 45127821, наданого державним виконавцем Коломийського міськрайонного відділу ДВС головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Кушицькою М.В., станом на березень 2026 року за боржником ОСОБА_2 рахується заборгованість із сплати аліментів у сумі 245836,12 грн.
В судовому засіданні встановлено, що відповідач належним чином не здійснював сплату аліментів на користь позивачки з часу їх призначення судом, що стало причиною звернення ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.
Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).
Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.
Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду.
Згідно з ч. 3 ст. 71 цього Закону визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.
Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» (ч. 4 ст. 71 цього Закону).
У частині 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.
Відповідно до ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження».
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
У ст. 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.
Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму (такий механізм нарахування пені наведений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц, від 03 квітня 2019 року № 333/6020/16-ц; постановах Верховного Суду від 01 серпня 2018 року № 646/165/16-ц, від 19 вересня 2018 року у справі № 695/2808/14-ц, від 03 жовтня 2018 року у справі № 239/306/17, від 05 грудня 2018 року у справі № 372/264/15-ц).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі №569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що: «правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18)».
Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.
При застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Суд, з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується.
Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі №711/679/21.
Суд вважає, що несплата аліментів відповідачем, які він був зобов`язаний платити згідно рішення суду в користь позивачки на утримання неповнолітніх дітей, мала місце з вини ОСОБА_2 , тому суд приходить до висновку, що в даному випадку наявні передбачені ч. 1 ст. 196 СК України підстави для стягнення неустойки (пені) із відповідача. 
Як слідує з розрахунку позивача, розмір пені за період несплати відповідачем аліментів за період часу з січня 2019 року по грудень 2019 року становить 529412,67 грн.
Даний розрахунок неустойки (пені) відповідачем не заперечується, оскільки останній на виклики суду жодного разу в судові засідання не з`явився, відзиву на позов не подавав.
Згідно вимог частини першої статті 196 СК України, сума стягнення неустойки (пені) не може бути більшою ніж 100 відсотків від суми заборгованості.
При цьому, державним виконавцем до відповідача було застосовано заходи, передбачені ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», тому максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання (245836,12 грн – 27751,20 грн = 218084,92 грн).
Враховуючи вимоги ст. 196 Сімейного кодексу України, до стягнення з відповідача підлягає сума неустойки (пені) в розмірі 218084,92 грн.
Таким чином, зважаючи, що відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, суд вважає, що позов  ОСОБА_1 про стягнення з відповідача ОСОБА_2 неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в розмірі 218084,92 грн слід задовольнити. 
Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.
Також, позивачкою заявлено вимогу про стягнення з відповідача на її користь витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 10000 грн, які, на думку суду, підлягають до часткового задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України). Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
В обґрунтування понесених судових витрат позивачка подала: ордер на надання правничої допомоги серії ВО № 1122608 від 20 квітня 2026 року; розрахунок судових витрат та витрат на правничу допомогу від 20 квітня 2026 року, відповідно до якого витрати на професійну правничу допомогу за надання консультацій, адвокатського запиту у військову частину НОМЕР_1 , вивчення законодавства та судової практики, затрачений час 5 годин – 3000 грн, написання позовної заяви та передача в суд, затрачено 5 годин – 4000 грн, участь у судових засіданнях – 3000 грн; квитанцію до прибуткового касового ордера № 3 від 20 квітня 2026 року про оплату ОСОБА_1 10000 грн.
Суд враховує, що відповідач не подав клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Разом з тим суд приймає до уваги незначну складність та характер даної справи, сталу судову практику з розгляду справ даної категорії, наданий адвокатом перелік послуг, невеликий обсяг наданих суду доказів, а також неявку представника позивачау судове засідання.
Одночасно при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, понесених позивачкою на професійну правничу допомогу, суд звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, тобто справа не є складною, тому підготовка матеріалів до суду не потребувала значних затрат часу адвоката.
За таких обставин, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу позивача за розгляд справи в суді у розмірі 10000 грн є завищеними та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат.
Дослідивши докази щодо розміру понесених витрат позивачки на правничу допомогу, враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд приходить до висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з ОСОБА_2 на корить ОСОБА_1 понесені у даній справі витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді у розмірі 3000 грн.
Керуючись статтями 4, 10, 12, 13, 76, 81, 133 137, 141, 263-265, 279, 280-282, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :
Позов задовольнити.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дітей в розмірі 218084 (двісті вісімнадцять тисяч вісімдесят чотири) грн 92 коп.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави 1331 (одну тисячу триста тридцять одну) грн 20 коп судового збору.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) грн.
В решті стягнення витрат на правничу допомогу відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відомості про учасників справи:
Позивачка:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , місце реєстрації:  АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , останнє відоме місце реєстрації:  АДРЕСА_2 .

Суддя:	  	Л.  І.  Созанська