Справа № 734/5420/25
Провадження № 1-кп/734/114/26

В И Р О К
іменем України

02 червня 2026 року	  	селище Козелець	

Козелецький районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого судді – ОСОБА_1 , 
секретар судового засідання – ОСОБА_2 , 
за участі:
прокурорів – ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
обвинуваченого – ОСОБА_5 , 
захисника – адвоката ОСОБА_6 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 62025100150005782 від 01.12.2025 за обвинуваченням  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 402, ч. 4 ст. 409 КК України,

в с т а н о в и в:

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» воєнний стан – це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ, з 05:30 год 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який діє і дотепер. 
17.07.2025 військовозобов`язаного ОСОБА_5 призвано на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_2 та направлено для проходження військової служби.
Згідно з ч. 6 ст. 2, п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період. Початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Отже, з 17.07.2025 ОСОБА_5 почав проходити військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та набув статусу військовослужбовця Збройних Сил України.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.07.2025 № 198 солдата ОСОБА_5 призначено на посаду курсанта 3 навчальної роти НОМЕР_2 навчального батальйону, зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення. 
Статтями 17, 65 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Статтями 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України. 
Згідно зі ст. 1-3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна – це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати військових статутів, накази командирів.
Статтею 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, визначено право командира – віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого – їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності. 
Відповідно до ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі – Статут) військовослужбовці зобов`язані свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим. Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями. 
Згідно зі ст. 28-30 Статуту єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в: наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення та віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.
Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання, а підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися
до нього з повагою.
Статтями 35-37 Статуту передбачено, що накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку. Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення. Командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.
Відповідно до Додатку № 1 статті 67 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України військову присягу складають військовослужбовці, які прибули до військової частини для проходження військової служби і раніше не складали Військової присяги, – після проходження ними програми підготовки, вивчення основних положень військового законодавства України, військових статутів стосовно їх прав та обов`язків, виконання вправи стрільби із стрілецької зброї, але не пізніше ніж через місяць від дня прибуття до військової частини.
ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, відповідно до вимог ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, додержуватися військової дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою, не допускати негідних вчинків, у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира, а після повернення доповідати йому про прибуття. 
Проте військовослужбовець ОСОБА_5 у порушення вищевказаних норм законодавства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо допустив їх порушення та вчинив злочини проти встановленого порядку несення військової служби за наступних обставин.
Так, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_3 полковника ОСОБА_7 від 27.10.2025 № 1331 (з основної діяльності) військовослужбовцю ОСОБА_5 наказано пройти підготовку на базі 1 навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 з 28.10.2025 до 18.12.2025 за «Програмою базової загальновійськової підготовки (для підготовки мобілізаційних ресурсів) ТП 7-00(206)246.63» (шосте видання), затвердженою 10.07.2025 Головнокомандувачем Збройних Сил України, та скласти Військову присягу на вірність Українському народові.
Письмовий наказ командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_7 від 27.10.2025 № 1331 (з основної діяльності) є законним, тобто таким, що виданий в межах повноважень військової службової особи, чіткий, зрозумілий та не містить подвійного тлумачення, а також реальний до його виконання.
Командир військової частини НОМЕР_1 за своєю посадою та військовим званням є начальником для всього особового складу військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 .
На виконання вищевказаного наказу командиром 3 навчальної роти 1 навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_8 у присутності начальника штабу – заступника командира НОМЕР_2 навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_9 , ТВО заступника командира 1 навчального батальйону з ППП військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_10 , а також інших військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , 28.10.2025 приблизно о 14:25 год під час шикування, перебуваючи за місцем тимчасового розташування військової частини НОМЕР_1 у лісосмузі неподалік від АДРЕСА_2 , військовослужбовцю ОСОБА_5 доведено в усній формі наказ командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_7 від 27.10.2025 № 1331 (з основної діяльності) щодо проходження підготовки на базі НОМЕР_2 навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 з 28.10.2025 до 18.12.2025 за «Програмою базової загальновійськової підготовки (для підготовки мобілізаційних ресурсів) ТП 7-00(206)246.63» та складання Військової присяги на вірність українському народові. 
Після цього військовослужбовець ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи умисно, перебуваючи у вищевказаному місці, відкрито відмовився виконати письмовий наказ командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_7 від 27.10.2025 № 1331 (з основної діяльності).
Водночас від військовослужбовця ОСОБА_5 жодних скарг, зокрема, на стан здоров`я не надходило.
Зазначені умисні дії військовослужбовця ОСОБА_5 хоч і не спричинили тяжких наслідків, але стали передумовою зниження бойової готовності військового підрозділу в умовах війни, а також завдали шкоди авторитету органам військового управління, і є небезпечним діянням, яке посягає на встановлений порядок підлеглості та військової дисципліни і породжує неорганізованість та безладдя у військових частинах, негативно позначається на боєготовності та боєздатності військових формувань.
До того ж, військовослужбовець ОСОБА_5 , діючи з мотивів ухилитися від проходження військової служби в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 17, 65 Конституції України, ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1, 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , з моменту його призначення 17.07.2025 на посаду курсанта військової частини НОМЕР_1 по 28.10.2025 включно, відкрито відмовився від несення обов`язків військової служби, зокрема, від проходження курсу базової загальновійськової та фахової підготовки, дотримання правил військової ввічливості, поведінки та військового вітання, використання зброї, виконання вправ стрільби зі стрілецької зброї, дотримання внутрішнього розпорядку дня, складання Військової присяги на вірність українському народові та виконання свого Конституційного обов`язку щодо захисту Батьківщини, про що 28.10.2025 приблизно о 14:25 год, перебуваючи за місцем тимчасового розташування військової частини НОМЕР_1 у лісосмузі неподалік АДРЕСА_2 , заявив усно під час доведення йому в усній формі наказу командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_7 від 27.10.2025 № 1331 (з основної діяльності).
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень не визнав та показав, що є фаховим музикантом. У 2023 році звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 для отримання військового квитка, оскільки був знятий з військового обліку. Там вилучили тимчасове посвідчення та склали якість папери, військовий квиток не видали. З цього питання звертався до поліції. Надалі оновив військово-облікові дані через ЦНАП, працевлаштувався. У липні 2025 року підійшли працівники ТЦК, перевірили документи та повідомили про перебування в розшуку, відвезли до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Там пройшов військово-лікарську комісію, однак з відповідним документами не ознайомили, зробили військовий квиток та відвезли до розподільчого центру, а звідти у військову частину в Десну. У військовій частині повідомляв про наявність проблем зі здоров`ям. Перевезли в розташування в ліс. Видали військову форму одягу, однак без куртки. В холоду пору одягав поверх військової форми цивільну куртку. До того ж був у цивільному одязі, коли прав військову форму. Намагався з`ясувати як провести ВЛК повторно. Після того, як більша частина людей прийняла присягу, а він ( ОСОБА_5 ) відмовився, почався тиск командування. З липня по жовтень 2025 року у військовій частині не надавали медичне обслуговування, забирали телефони. На момент оголошення наказу про необхідність прийняття присяги та проходження базової загальновійськової підготовки не розумів, що є військовослужбовцем, можливо здогадувався. Зміст наказу був зрозумілий – прийняти присягу, пройти базову загальновійськову підготовку. Уточнюючих питань не задавав. При всіх відмився виконувати наказ, оскільки є музикантом та віруючою людиною. Розумів, що в Україні діє режим воєнного стану. Релігійні та фахові переконання не дозволяють проходити військову службу.
Незважаючи на зазначені показання ОСОБА_5 , його винуватість у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 402, ч. 4 ст. 409 КК України підтверджується такими доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України:
- показаннями свідка ОСОБА_10 – офіцера групи психологічної підтримки та супроводу військової частини НОМЕР_1 , який повідомив, що у жовтні 2025 року особовому складу батальйону було доведено наказ командира військової частини НОМЕР_1 про прийняття присяги та проходження базової загальновійськової підготовки. ОСОБА_5 у присутності інших військовослужбовців відмовився виконати цей наказ, з яких причин – не знає. Під час перебування у військовій частині військовослужбовці, зокрема і ОСОБА_5 , виконували завдання не пов`язані зі зброєю – поліпшували побутові та умови та безпеку. 
- показаннями свідка ОСОБА_8 , який показав раніше проходив військову службу на посаді командира 3 навчальної роти навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 . Був командиром солдата ОСОБА_5 28.10.2025 на підрозділі навчального батальйону групі військовослужбовців, серед яких знаходився і обвинувачений, зачитував наказ командира військової частиниА1414 про проходження навчання та складання Військової присяги. ОСОБА_5 відмовився проходити навчання та складати Військову присягу. Мотиви не пам`ятає. Цей військовослужбовець скаржився на стан здоров`я. Основним завданням військової частини НОМЕР_1 є навчання мобілізованих військовослужбовців, проходження ними базової загальновійськової підготовки. Остання включає виконання вправ зі стрільб, тактичну та медичну підготовку, військову топографію. Всі заняття проводяться зі зброєю. Без виконання стрільб зі зброї пройти навчання неможливо. ОСОБА_5 не навчався, зброю до рук не брав, порушував військову дисципліну, не дотримувався правил внутрішнього розпорядку дня, носив не повний комплект військової форми. ОСОБА_5 у підрозділі заготовляв дрова, приносив воду. Те, що робив ОСОБА_5 , не пов`язане з проходження навчання та військовою службою. 
- копією картки обстеження та медичного огляду ОСОБА_5 від 15.07.2025 та копією довідки військово-лікарської комісії № 2025-0715-0049-0777-0 від 15.07.2025, згідно з якими проведено медичний огляд військовозобов`язаного ОСОБА_5 , останній придатний до військової служби;
- копією поіменного списку військовозобов`язаних, які призвані ІНФОРМАЦІЯ_2 і відправлені у складі команди НОМЕР_4 у розпорядження командира військової частини НОМЕР_4 , № 10/11414 від 17.07.2025, з якої вбачається, що солдат ОСОБА_5 , 1981 року народження, за висновком військово-лікарської комісії придатний, за результатами проведення професійно-психологічного відбору рекомендується до проходження військової служби;
- копією військового квитка серії НОМЕР_5 від 15.07.2025 на ім`я ОСОБА_5 , який Військову присягу не приймав;
- витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 198 від 17.07.2025, відповідно до якого військовослужбовця, призваного за мобілізацією, солдата ОСОБА_5 , що прибув із ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 17.07.2025 зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення, призначено на посаду курсанта, ВОС-100, до 3 навчальної роти 1 навчального батальйону;
- копією наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) № 1331 від 27.10.2025 щодо проходження особами, призваними на військову службу під час мобілізації, зокрема, ОСОБА_5 , підготовки на базі 1 навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 з 28.10.2025 до 18.12.2025 за «Програмою базової загальновійськової підготовки (для підготовки мобілізаційних ресурсів) ТП 7-00(206)246.63»;
- протоколом огляду від 28.10.2025 (час огляду з 20:00 год до 21:00 год), згідно з яким оглянуто носій інформації micro-sd 64 Gb, та носієм інформації micro-sd 64 Gb з відеозаписами, на яких зафіксовано відкриту відмову солдата ОСОБА_5 від виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.10.2025 № 1331 «Про організацію навчання особовим складом військової частини НОМЕР_1 » щодо проведення базової загальновійськової підготовки та складання Військової присяги. ОСОБА_5 був одягнутий у військову форму, за винятком верхнього одягу (куртки).
Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 28.10.2025 о 14:54 год ОСОБА_5 затримано за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 402, ч. 4 ст. 409 КК України.
З довідки Хресто-воздвиженської парафії Української Православної Церкви в Подільському районі м. Києва вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_11 , над яким було звершено ОСОБА_12 та ОСОБА_13 є членом вірянином Хресто-воздвиженської парафії (громади) Української Православної Церкви м. Києва і виконує послух регента парафіяльного хору Хресто-Воздвиженського храму м. Києва. 
ОСОБА_5 оскаржив до Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України постанову ВЛК військової частини НОМЕР_6 від 27.02.2026, винесеної за результатами його медичного огляду, що підтверджується копією відповідної скарги та листом 12 Регіональної військово-лікарської комісії від 27.03.2026 № 1499. 
ОСОБА_5 у судовому засіданні повідомив, що звертався до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом про направлення на стаціонарне лікування, на підтвердження чого надав копію відповідного рапорту.
З листа військової частини НОМЕР_1 від 20.09.2025 та листа медичного управління Командування Сухопутних військ Збройних Сил України від 23.09.2025 убачається, що такий рапорт до командування військової частини не надходив, 
Щодо відхилення окремих доказів.
Одним із критеріїв оцінки доказів є їх оцінка з точки зору належності (ч. 1 ст. 94 КПК України).
Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (ст. 85 КПК України).
Водночас наданий прокурором протокол огляду носія інформації micro-sd 64 Gb від 28.10.2025 (час огляду з 21:30 год до 22:30 год) не відповідає критерію належності, оскільки не доводить та не спростовує жодну із обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні. Тому суд не приймає його в якості доказу.
Не відповідають визначеним у ст. 85 КПК України умовам, тобто є неналежними доказами і надане обвинуваченим в копіях листування щодо отримання копій документів, пов`язаних із проведенням службового розслідування (запит ОСОБА_5 про надання публічної інформації від 13.11.2025, відповідь на цей запит військової частини НОМЕР_1 від 18.11.2025), лист Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 14.05.2026 щодо розгляду запиту ОСОБА_5 , рукописний запис щодо медичного обстеження від 13.10.2025, з якого неможливо встановити відомості про обстежувану особу та особу, яка проводила таке обстеження. 
Всебічно, повно та неупереджено з`ясувавши встановлені під час кримінального провадження обставини, перевіривши їх доказами, оцінивши ці докази з точки зору достовірності, належності, допустимості, а їх сукупність з на предмет достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення, суд, поза розумним сумнівом, доходить висновку, що  інкриміновані обвинуваченому діяння повністю доведені і правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 402 КК України як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану, та ч. 4 ст. 409 КК України як відмова від несення обов`язків військової служби, вчинена в умовах воєнного стану. 
Водночас не знайшов підтвердження у судовому засіданні зазначений у обвинувальному акті один із елементів відмови ОСОБА_5 від несення обов`язків військової служби, а саме – відмова від носіння військової форми одягу. Щодо доводів сторони захисту суд зауважує, що релігійні переконання не є перешкодою для виконання військового обов`язку, адже саме військова служба за мобілізацією на сьогодні є першочерговим заходом з метою забезпечення національних інтересів держави, оскільки є нагальною потребою в умовах неспровокованого військового нападу з боку РФ. Тобто мобілізація з боку держави України є єдино необхідним та невідкладним заходом для запобігання агресії іншої держави, а сама ж держава по суті вже тривалий період часу перебуває у стані «оборонної війни». Під час мобілізації військовозобов`язаних можливість проходження альтернативної служби виключається, оскільки сама по собі мобілізація має на меті не просто несення військової служби, а захист Батьківщини від військового вторгнення іншої держави. Перебування держави у правовому режимі воєнного стану є вагомою причиною, щоб вести мову про необхідність виконання військового обов`язку усіма громадянами України. Військовий напад на державу та, відповідно, самооборона проти такої агресії є тим винятковим випадком, який дозволяє державі впроваджувати певні пропорційні обмеження для можливості відмови від військової служби з релігійних мотивів. Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 15.04.2025 у справі № 573/406/24.
До того ж, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.1999 № 2066 «Про затвердження нормативно-правових актів щодо застосування Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу", Українська Православна Церква не входить до офіційного переліку релігійних організацій, віровчення яких не допускає користування зброєю.
Доводи ОСОБА_5 в частині неможливості виконання обов`язків військової служби за станом здоров`я спростовуються довідкою військово-лікарської комісії, згідно з якою ОСОБА_5 придатний до військової служби.
Щодо позиції ОСОБА_5 про не набуття ним статусу військовослужбовця, оскільки це можливе лише після прийняття військової присяги, яка є добровільним актом суд зазначає наступне. 
Згідно з ч. 6 ст. 2, п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період. Початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки. 
Отже, з 17.07.2025 ОСОБА_5 почав проходити військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та набув статусу військовослужбовця Збройних Сил України.
Додатком № 1 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що кожен громадянин України, який поступає на військову службу, особисто складає Військову присягу на вірність Українському народові та скріплює її власноручним підписом. Військову присягу складають військовослужбовці, які прибули до військової частини для проходження військової служби і раніше не складали Військової присяги, - після проходження ними програми підготовки, вивчення основних положень військового законодавства України, військових статутів стосовно їх прав та обов`язків, виконання вправи стрільби із стрілецької зброї, але не пізніше ніж через місяць від дня прибуття до військової частини;
Згідно з п. 1, 3 Тимчасового положення про прийняття Військової присяги», затвердженого Указом Президії Верховної Ради України від 14.11.1991, кожен громадянин України, вступаючи на військову службу, особисто приймає Військову присягу на вірність народу України і скріплює її власноручним підписом. До присяги приводяться усі категорії військовослужбовців після вивчення ними основних положень військового законодавства України, військових статутів щодо їх прав і обов`язків.
З огляду на викладене, складання Військової присяги не є питанням власного вибору чи добровільного рішення військовослужбовця, а законом визначеним обов`язком.
Обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_5 , є активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. 
В обвинувальному акті також зазначено обставину, яка пом`якшує покарання, – щире каяття. 
Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття – це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. 
У зв`язку з цим, щире каяття – це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю кримінального правопорушення; або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.
Обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень не визнав, не висловлював бажання (наміру) надалі прийняти присягу та пройти базову військову підготовку, тобто проходити військову службу, що свідчить про відсутність щирого каяття. 
Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_5 , не встановлено.
Вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд ураховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, ставлення обвинуваченого до вчиненого, особу обвинуваченого, який має на утриманні матір, якає інвалідом 2 групи, посередньо характеризується за місцем служби, раніше не судимий, його вік, сімейний стан, наявність обставини, що пом`якшує покарання, за відсутності обставин, що обтяжують покарання, та вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання за ч. 4 ст. 402, ч. 4 ст. 409 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції цих статей.
Остаточне покарання ОСОБА_5 слід визначити відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим. 
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Процесуальні витрати і речові докази відсутні.
До набрання вироком законної сили слід залишити  ОСОБА_5  застосований до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою. 
Керуючись ст. 349, 371, 373, 374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 4 ст. 402, ч. 4 ст. 409 КК України, та призначити йому покарання:
за ч. 4 ст. 402 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 2 (два) місяці;
за ч. 4 ст. 409 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно  ОСОБА_5  визначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.
Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_5 рахувати з часу його затримання – з 04.11.2025. 
На підставі ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_5 у строк покарання строк попереднього ув?язнення з 28.10.2025 до 31.10.2025 та з 04.11.2025  до набрання вироком законної сили, із розрахунку день за день. 
До набрання вироком законної сили залишити  ОСОБА_5 застосований до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою на гауптвахті відділення Військової служби правопорядку ( ІНФОРМАЦІЯ_6 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів із моменту його проголошення.
Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя  ОСОБА_14