Справа № 590/855/25
Провадження №2/590/7/26
РІШЕННЯ
іменем України
20 травня 2026 року        с-ще Ямпіль
Ямпільський районний суд Сумської області у складі: 
головуючого судді    Деркача І.М., 
за участю секретаря судового засідання: Демешко Н.П.,
за участю сторін: представника відповідача: Борисенко Д.В.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду селища Ямпіль Сумської області цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості в порядку ст. 625 ЦК України,
установив:
Стислий виклад позицій сторін.
Представник позивача Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» (далі – позивач, АТ «УКРСИББАНК») звернувся до суду з вищезазначеним позовом в якому просив суд, стягнути з ОСОБА_1 (далі – відповідача) на користь позивача 3% річних за період 02.04.2017 по 23.02.2022 у розмірі 5092,04 доларів США та судові витрати у розмірі 3166,46 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 07.03.2008 року між АТ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №11310449000 відповідно до якого відповідач отримав кредит в іноземній валюті у розмірі 29990,00 доларів США, строком до 09.03.2038 року зі сплатою процентів у розмірі та порядку, передбаченому кредитним договором (п.п.1.1, 1.2 кредитного договору). В зв`язку з тривалим невиконанням позичальником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами виникла прострочена заборгованість за вказаним договором та АТ «УКРСИББАНК» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості у солідарному порядку з позичальника та поручителів. Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30.09.2010 року у справі №2-2567/10 було стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , двох поручителів, заборгованість за кредитним договором в сумі 34649,42 доларів США. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 08.12.2010 рішення суду першої інстанції змінено та скасовано в частині стягнення солідарно з двох поручителів заборгованості за кредитним договором в сумі 34649,42 доларів США, відмовлено у позові банку до поручителів. Рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 не переглядалось. За час виконання рішення суду з 2015 року по 23.02.2022 року погашення заборгованості не відбувалися. Посилаючись на практику Верховного Суду, зазначає, що в результаті невиконання рішення суду та умов договору у відповідача виникла заборгованість розрахована на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, за невиконання грошового зобов`язання встановленого рішенням суду, яку позивач просить стягнути з відповідача.
Представником відповідача Борисенко Д.В. через систему «Електронний суд» було подано до суду відзив на позовну заяву, згідно якого останній не погоджується з позовними вимогами АТ «УКРСИББАНК» у повному обсязі. Вказує, що аналіз обставин спірних правовідносин свідчить, що АТ «УКРСИББАНК» не скористався належним чином своїм правом на отримання виконавчого листа, в частині вимог про стягнення загальної суми заборгованості за кредитним договором, та пред`явлення його до примусового виконання у визначений законом строк, хоча до спливу такого строку достеменно знав про існування суми заборгованості ОСОБА_1 . Докази поновлення строку виконавчої давності для такого виконавчого листа в матеріалах справи № 590/855/25 відсутні.
Більше того, згідно відповіді Ямпільського відділу державної виконавчої служби у Шосткинському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 09.09.2025 року № 31553 на адвокатський запит, було підтверджено, що станом на 09.09.2025 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа/листів, дублікатів виконавчого листа/листів Червонозаводського районного суду міста Харкова, виданих на підставі рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 30.09.2010 року по справі № 2-2567/2010, залишеного в силі рішенням Апеляційного суду Харківської області від 08.12.2010 року по справі № 22-ц-30307/2010, згідно яких стягувач: АТ «УКРСИББАНК»; боржник: ОСОБА_1 за період з 08.12.2010 року і по даний час не перебувало. Отже, зобов`язання відповідача - ОСОБА_1 з погашення кредитної заборгованості фактично є задавненим, внаслідок чого АТ «УКРСИББАНК» позбавлений права вимагати його примусового виконання та судового способу захисту своїх інтересів.
Також представником відповідача було подано заяву про застосування строків позовної давності, в якій зазначає, що із спливом строку пред`явлення виконавчого листа до виконання до – 21.06.2016 року, строк на пред`явлення вимог про стягнення трьох процентів річних сплив 21.06.2016 року. Однак позивач звернувся з позовом у серпні 2025 року. Представником відповідача також подавались заперечення на відповідь на відзив та додаткові пояснення.
16.09.2025 через систему «Електронний суд» представником позивача було подано до суду відповідь на відзив, у якій представник позивача вважає відзив необґрунтованим, таким що не спростовує підстави, які зазначені в позовній заяві. Вказує, що банк заявляє у позові, і це підтверджено у відзиві, що відповідач належним чином не виконував своїх зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку із чим банк у 2010 році звернувся до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості за договором у повному обсязі з відповідача. Рішенням про борг стягнуто з позичальника ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість по кредитному договору на загальну суму 34649,42 дол. США. Рішення про борг, яке набрало законної сили, відповідачем не виконується. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов 'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Таким чином, з ухваленням Рішення про борг, що ухвалене у 2010 році, зобов`язання Відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та триває до цього часу. Відтак Банк-кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України (3% річних), за час прострочення до 23.02.2022 року (згідно п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України). Щодо позовної давності зазначає, що перебіг таких строків було зупинено у зв`язку з введенням карантину, а в подальшому – воєнного стану. 
Представник позивача у судове засідання не з`явився. До матеріалів справи долучено заяви згідно яких просив розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином. 
Представник відповідача Борисенко Д.В. у судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити повністю, покликаючись на доводи викладені у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях на позовну заяву.
Процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 02.09.2025 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 28.10.2025 року провадження у справі зупинено.
Ухвалою суду від 11.03.2026 року провадження у справі поновлено. 
Ухвалою суду від 09.04.2026 року підготовче провадження закрито. Призначено справу до судового розгляду.
Суд, заслухавши представника відповідача, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, заперечення відповідача, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, доходить такого висновку. 
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
Судом встановлено, що 07.03.2008 року між АТ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №11310449000 відповідно до якого відповідач отримав кредит в іноземній валюті у розмірі 29990,00 доларів США, строком до 09.03.2038 року зі сплатою процентів у розмірі та порядку, передбаченому кредитним договором (п.п.1.1, 1.2 кредитного договору) (том №1, а.с.16-23).
Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30.09.2010 року у справі №2-2567/10 було стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , двох поручителів, заборгованість за кредитним договором в сумі 34649,42 доларів США (том №1, а.с.24-25 зв.). 
Рішенням апеляційного суду Харківської області від 08.12.2010 рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30.09.2010 змінено. В частині стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 34649,42 доларів США, що за курсом НБУ становить 275466,35 грн рішення скасовано і в позові ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовлено. Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 34649,42 доларів США та судових витрат рішення суду не переглядалося (том №1, а.с.26-27зв.).
Червонозаводським районним судом м. Харкова ухвалою від 20.04.2016 року по справі № 646/4035/16-ц було задоволено заяву АТ «УКРСИББАНК» про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строків пред`явлення виконавчого документу до виконання в строк до 21.06.2016 року.
Як слідує з дублікату виконавчого листа Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30.10.2010 в справі №2-2567/10 р., виданого 28.10.2016, останній згідно з відмітки державного виконавця про виконання рішення або про повернення виконавчого листа стягувачу повернуто 27.03.2017.
Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова по справі № 646/11809/16-ц від 06.12.2016 року, у задоволенні заяви АТ «УКРСИББАНК» про поновлення строків пред`явлення виконавчого документу до виконання відмовлено.
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 03.04.2017 року апеляційну скаргу АТ «УКРСИББАНК» на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова по справі № 646/11809/16-ц від 06.12.2016 року повернуто апелянту, у зв`язку з не усуненням АТ «УКРСИББАНК» недоліків апеляційної скарги.
Згідно з відповіді Ямпільського відділу державної виконавчої служби у Шосткинському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 16.09.2025 року № 32805 слідує, що станом на 09.09.2025 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа/листів, дублікатів виконавчого листа/листів Червонозаводського районного суду міста Харкова, виданих на підставі рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 30.09.2010 року по справі № 2-2567/2010, залишеного в силі рішенням Апеляційного суду Харківської області від 08.12.2010 року по справі № 22-ц-30307/2010, згідно яких, стягувач: АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРСИББАНК» (код ЄДРПОУ 09807750), Боржник:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 08.12.2010 року і по даний час не перебувало. 
Позивачем було розраховано за прострочення погашення суми боргу у розмірі 34649,42 доларів США, що стягнені за рішенням суду, 3% річних у розмірі 5092,04 доларів США з розрахунку : заборгованість, що підлягає стягненню за рішенням суду, що існувала у період з 02.04.2017 по 23.02.2022 року х 3% : 365 х 1789 (кількість днів прострочення за період з 02.04.2017 по 23.02.2022 року Які просив стягнути в порядку ст. 625 ЦК України.

Мотиви та застосовані норми права.
Згідно із частиною першою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Відповідно до частин першої та другої ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.
За частиною першою ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 ЦК України).
Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.
За змістом ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).
Звертаючись до суду із вказаним позовом, АТ «УКРСИББАНК» вказувало, що рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30.09.2010 року у справі №2-2567/10 було стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , двох поручителів, заборгованість за кредитним договором в сумі 34649,42 доларів США. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 08.12.2010 рішення суду першої інстанції змінено та скасовано в частині стягнення солідарно з двох поручителів заборгованості за кредитним договором в сумі 34649,42 доларів США, відмовлено у позові банку до поручителів. Рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 не переглядалось, проте на даний час вказане рішення не виконано, тому наявні підстави для стягнення 3 % річних на підставі ст. 625 ЦК України.
Також, позивач зазначає, що рішення суду не виконувалось відповідачем у період з 02.04.2017 року до 23.02.2022 року, таке прострочення є триваючим правопорушенням і право на стягнення 3% річних, виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
Згідно з відповіді Ямпільського відділу державної виконавчої служби у Шосткинському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 16.09.2025 року № 32805 слідує, що станом на 09.09.2025 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа/листів, дублікатів виконавчого листа/листів Червонозаводського районного суду міста Харкова, виданих на підставі рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 30.09.2010 року по справі № 2-2567/2010, залишеного в силі рішенням Апеляційного суду Харківської області від 08.12.2010 року по справі № 22-ц-30307/2010, згідно яких, стягувач: АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРСИББАНК» (код ЄДРПОУ 09807750), Боржник:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 08.12.2010 року і по даний час не перебувало. 
Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова по справі № 646/11809/16-ц від 06.12.2016 року, у задоволенні заяви АТ «УКРСИББАНК» про поновлення строків пред`явлення виконавчого документу до виконання відмовлено.
Доказів повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання у встановлені строки, матеріали справи також не містять.
Велика Палата Верховного Суду у справі № 754/511/23 сформулювала важливий підхід до застосування статті 625 ЦК України у випадках, коли рішення суду про стягнення боргу залишається невиконаним, але кредитор втрачає право на його примусове виконання. Суд дійшов висновку, що після пропуску строку пред`явлення виконавчого документа до виконання та відмови суду в його поновленні вимога кредитора фактично втрачає можливість примусового захисту, а тому до неї не можуть застосовуватися правила про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат.
При цьому Суд відступив від попереднього висновку Касаційного цивільного суду, який допускав нарахування таких сум навіть у разі пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.
Велика Палата Верховного Суду зазначила, що ухвалення судового рішення про стягнення боргу не припиняє самого зобов`язання і не змінює його правової природи. Таке рішення лише підтверджує наявність боргу та надає можливість його примусового виконання.
Водночас право на примусове виконання рішення суду обмежене строком пред`явлення виконавчого документа до виконання. Якщо цей строк пропущено і суд відмовив у його поновленні, можливість примусового виконання вважається остаточно втраченою.
У такій ситуації борг як цивільно-правове зобов`язання формально продовжує існувати, однак вимога кредитора втрачає примусовий характер. Виконання такого зобов`язання можливе лише добровільно, і таке виконання не вважається безпідставним набуттям майна.
Велика Палата звернула увагу, що інфляційні втрати та 3 % річних, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, є акцесорними вимогами, тобто додатковими до основного грошового зобов`язання та такими, що залежать від нього. Тому вони можуть стягуватися лише тоді, коли основне зобов`язання підлягає примусовому виконанню.
Якщо ж можливість примусового виконання основної вимоги втрачена через пропуск строку пред`явлення виконавчого документа до виконання та відмову суду в його поновленні, відсутні правові підстави і для стягнення похідних вимог за статтею 625 ЦК України.
Суд також зазначив, що інший підхід створив би ситуацію, коли кредитор, втративши право на примусове виконання рішення суду про стягнення боргу, зберігав би можливість необмежено пред`являти нові позови про стягнення 3 % річних або інфляційних втрат. Це призводило б до тривалої невизначеності для боржника та суперечило б принципу правової визначеності.
З урахуванням цього Велика Палата Верховного Суду сформулювала правову позицію: після втрати права на примусове виконання рішення суду основна вимога втрачає примусову захищеність, а тому не може бути підставою для заявлення похідних вимог за статтею 625 ЦК України.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частина друга статті 80 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, шоста статті 81 ЦПК України).
Доказів, які б свідчили про пред`явлення виконавчого листа до виконання, матеріали справи не містять, строк про пред`явлення виконавчого листа минув, відомостей про його поновлення матеріали справи не містять.
Таким чином підстави для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, нарахованої в порядку ст. 625 ЦК України, відсутні.
Ураховуючи встановлені у справі фактичні обставини та норми чинного законодавства України в сукупності із правовими висновками Верховного Суду, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі за їх безпідставністю.
Щодо застосування стоків позовної даності суд приходить до такого висновку.
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
За змістом ч. 1ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК України).
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 4 грудня 2019 року у справі № 234/13519/16-ц вказано, що «відповідно до частин другої-четвертої статті 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Так, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Таким чином, підставами для відмови в позові у зв`язку з пропуском позовної давності є наступні факти: доведеність порушення цивільного права або інтересу, за захистом якого особа звернулася до суду, закінчення перебігу встановленого законодавством строку звернення до суду, відсутність поважних причин його пропуску, заява сторони у справі про застосування позовної давності. Позовна давність застосовується до обґрунтованого позову».
Отже, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач.
Аналогічний правовий висновок викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 травня 2018 року в справі № 369/6892/15-ц та у постанові від 31 жовтня 2018 в справі № 367/6105/16-ц.
Оскільки у даній справі встановлено, що позовні вимоги є необґрунтованими по суті спору, а тому відмовити у задоволенні позовних вимог необхідно саме з цих підстав, а заява представника відповідача про застосування позовної давності задоволенню не підлягає.
Що стосується вимог про стягнення судових витрат суд зазначає таке.
Відповідно до пункту другого частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Керуючись ст.ст.13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд
ухвалив:
В задоволенні позову Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості в порядку ст. 625 ЦК України, відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Сумського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: Акціонерного товариства «УКРСИББАНК», код ЄДРПОУ: 09807750, адреса місцезнаходження: вул. Андріївська, буд.2/12, м. Київ, поштовий індекс: 04070.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .
Дата складення повного судового рішення 29 травня 2026 року.

Суддя: І.М. Деркач