Номер провадження: 22-ц/813/4859/26 
Справа № 522/18864/24-Е
Головуючий у першій інстанції Федчишена Т. Ю.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.04.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,
суддів: Громіка Р.Д.,
Комлевої О.С., 
за участю секретаря Козлової В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у відсутність учасників справи, апеляційну скаргу ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ПЕНСІЙНОГО ФОНДУ УКРАЇНИ В ОДЕСЬКІЙ ОБЛАСТІ на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про стягнення недоотриманої суми пенсії,

встановив:

28.10.2024 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - ГУ ПФУ) про стягнення недоотриманої суми пенсії.
Позовні вимоги були обгрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача – ОСОБА_2 . Останній перебував на обліку в ГУ ПФУ та отримував пенсію відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
На виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 21.12.2009 року у справі № 2а-686/09/1570, ГУ ПФУ було нараховано суму недоотриманої ОСОБА_2 пенсії за період з 27.05.2002 року по 21.12.2009 року у розмірі 153 299 грн.
На виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 06.12.2017 року у справі № 522/5485/17 ГУ ПФУ було нараховано суму недоотриманої ОСОБА_2 пенсії за період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року у розмірі 44 601,11 грн.
За життя ОСОБА_2 зазначені суми не отримав, а тому вони увійшли до складу спадщини.

30.10.2019 року приватним нотаріусом Іванівського районного територіального округу Чекаліною А.Я. у спадковій справі № 70/2019, за реєстровим номером 572, їй було видано свідоцтво про право власності на 1/2 частку у праві спільної сумісної власності, яка складається з недоотриманої ОСОБА_2 пенсії в загальному розмірі 197 000, 11 грн.
Також 30.10.2019 року приватним нотаріусом Іванівського районного територіального округу Чекаліною А.Я. у спадковій справі № 70/2019, за реєстровим номером 573, їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з 1/8 частини 1/2 частини недоотриманої ОСОБА_2 пенсії у розмірі 197 000, 11 грн.
Таким чином, згідно із зазначеними свідоцтвами позивачу належить 5/8 частин суми недоотриманої ОСОБА_2 пенсії у розмірі 197 000,11 грн., яка нарахована на виконання судових рішень та загалом складає 123 125, 06 грн.

Позивач зазначило, що у вересні 2024 року вона зверталася до відповідача із заявою, в якій просила сплатити їй кошти в розмірі 123 125, 06 грн., яка складається з грошової суми, що є її власністю відповідно до свідоцтва про право власності на 1/2 частину у праві спільної сумісної власності, яка складається з недоотриманої ОСОБА_2 пенсії у загальному розмірі 197 000, 11 грн. та яка є 1/8 частиною спадкового майна після смерті ОСОБА_3 , та згідно зі свідоцтвом про право на спадщину від 30.10.2019 року, однак відповідач листом від 18.10.2024 року № 28590-27124/Д-02/8-1500/24 їй відмовив, з посиланням на те, що питання щодо виплати суми, розрахованої на виконання рішення суду у справі № 522/5485/17 можливо буде розглянуто лише за наявності судового рішення на користь правонаступника.
Саме зазначені обставини змусили позивача звернутись до суду з даним позовом.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23.12.2025 року позов ОСОБА_1 було задоволено. 
Стягнуто з ГУ ПФУ на користь ОСОБА_1 123 125,06 грн. в якості недоотриманої суми пенсії, а також судовий збір у розмірі 1 231, 25 грн. (а.с.41-46).

В апеляційній скарзі ГУ ПФУ ставить питання про скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23.12.2025 року та закриття провадження у справі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.41-46).

Вирішуючи питання про слухання справи у відкритому судовому засіданні, у відсутність учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи були належним чином повідомлені про час і місце судового засідання (а.с.66-68).

Апеляційний суд також зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).
При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні. 

На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу на підставі наявних у справі доказів, у відсутність учасників справи.
При цьому колегією суддів враховано, що представник заявника апеляційної скарги, яким є ГУ ПФУ, надав суду апеляційної інстанції заяву про слухання справи без участі представника ГУ ПФУ (а.с.69).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що 30.10.2019 приватним нотаріусом Іванівського районного територіального округу Чекаліною А.Я. у спадковій справі № 70/2019, заведеній після смерті ОСОБА_2 , було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/8 частку недоотриманої пенсії у загальному розмірі 197 000, 11 грн. (а.с.11). Тобто позивач, як спадкоємець за законом, має право на отримання нарахованої, але не виплаченої пенсії в розмірі 24 625, 01 грн.
Крім того, суд зазначив, що позивач також має право на отримання грошової суми, що є її власністю відповідно до виданого 30.10.2019 приватним нотаріусом Іванівського районного територіального округу Чекаліною А.Я. свідоцтва про право власності на 1\2 частину у праві спільної сумісної власності, яка складається з недоотриманої ОСОБА_2 пенсії у загальному розмірі 197 000, 11 грн., та становить 98 500, 05 грн. (а.с.10).
При цьому суд правильно зазначив, що оскільки відповідачем грошові кошти, у загальній сумі 123 125,06 грн. в добровільному порядку позивачу не виплачені, то її позовні вимоги підлягають задоволенню.

З таким висновком суду першої інстанції повністю погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 21.12.2009 у справі № 2а-686/09/1570, ГУ ПФУ в Одеській області нараховано суму недоотриманої ОСОБА_2 пенсії за період з 27.05.2002 по 21.12.2009 у розмірі 153 299 грн.
Крім того, на виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 06.12.2017 у справі № 522/5485/17 ГУ ПФУ в Одеській області нараховано суму недоотриманої ОСОБА_2 пенсії за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 у розмірі 44 601,11 грн.
Однак, за життя ОСОБА_2 зазначені суми не отримав, а тому вони увійшли до складу спадщини.
30.10.2019 приватним нотаріусом Іванівського районного територіального округу Чекаліною А. Я. у спадковій справі № 70/2019, за реєстровим номером 572, позивачу видано свідоцтво про право власності на 1/2 частку у праві спільної сумісної власності, яка складається з недоотриманої ОСОБА_2 пенсії в загальному розмірі 197 000, 11 грн. (а.с.10).
Крім того, 30.10.2019 приватним нотаріусом Іванівського районного територіального округу Чекаліною А.Я. у спадковій справі № 70/2019, за реєстровим номером 573, позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з 1/8 частини від 1\2 частини недоотриманої  ОСОБА_2 пенсії у розмірі 197 000, 11 грн. (а.с.11).
Таким чином, згідно із зазначеними свідоцтвами позивачу належить 5/8 суми недоотриманої ОСОБА_2 пенсії у розмірі 197 000, 11 грн., яка нарахована на виконання судових рішень та загалом складає 123 125, 06 грн.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
За змістом ст. 52 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у ч. 2 ст. 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.
Члени сім`ї, зазначені в ч. 1 ст. 52 цього Закону, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
Тобто, до складу спадщини входить сума пенсії, яка була нарахована, але не отримана спадкодавцем за життя.

За змістом постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 квітня 2020 року у справі № 130/2319/17-ц (провадження № 61-17641св19) статтями 34, 71 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна.
Тобто, той із подружжя, хто є живим, реалізуючи свої права як спадкоємець, має право подати заяву про прийняття спадщини (чи відмови у її прийнятті), а також заяву про видачу свідоцтва про право на частку в спільному майні подружжя.

Як було вказано вище, 30.10.2019 приватним нотаріусом Іванівського районного територіального округу Чекаліною А.Я. у спадковій справі № 70/2019, заведеній після смерті ОСОБА_2 , позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/8 частку недоотриманої пенсії у загальному розмірі 197 000, 11 грн., що складає 24 625, 01 грн.
Крім того, позивач також має право на отримання грошової суми, що є її власністю відповідно до виданого 30.10.2019 приватним нотаріусом Іванівського районного територіального округу Чекаліною А.Я. свідоцтва про право власності на 1\2 частину у праві спільної сумісної власності, яка складається з недоотриманої ОСОБА_2 пенсії у загальному розмірі 197 000, 11 грн., та становить 98 500, 05 грн. 

З огляду на вищевказані обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі, тобто у загальній сумі 123 125,06 грн.

Доводи заявника апеляційної скарги про необхідність закриття провадження у справі, з посиланням на те, що даний спір не є приватноправовим, а є публічно-правовим спором щодо виконання суб`єктом владних повноважень своїх функцій, а тому підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, є безпідставними, так як предметом спору в даному випадку є отримання позивачем спадкового майна, яким є грошові кошти, які не отримані пенсіонером за його життя та розмір яких установлений судовими рішеннями в адміністративних справах, та на які позивачу вже видано Свідоцтва про право на спадщину за законом, тобто які вже належать позивачу у справі, а не визнання тих чи інших дій ГУ ПФУ в Одеській області неправомірними.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарг не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Крім того, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини ( далі – ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, оскільки рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, 
ухвалив:

Апеляційну скаргу ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ПЕНСІЙНОГО ФОНДУ УКРАЇНИ В ОДЕСЬКІЙ ОБЛАСТІ залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Через відпустку судді Громіка Р.Д., повне судове рішення складено 11.05.2026 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда 

Р.Д. Громік

О.С. Комлева