ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

03 червня 2026 року м. Житомир справа № 640/2339/19
категорія 111030300

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Майстренко Н.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі" до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, 

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі" (далі - позивач, ТОВ "ТД "Житомирські ласощі" або Товариство) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі - ГУ ДФС у м. Києві), в якому просило суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 25.01.2019 року № 0002981406 (далі - ППР).
В обґрунтування позову Товариство зазначило, що перед проведенням відповідачем позапланової документальної виїзної перевірки, за результатами якої 27.12.2018 року складено Акт № 1528/26-15-14-06-05/38092323, який, у свою чергу, став підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, проводилась планова виїзна перевірка з питань дотримання, серед іншого, вимог валютного законодавства, зі складенням за її результатами Акта № 775/26-15-14-02-01-14/38092323 від 16.11.2018 року та прийняттям податкового повідомлення-рішення № 0066781406 від 22.12.2018 року про застосування до ТОВ "ТД "Житомирські ласощі" штрафних санкцій за порушення валютного законодавства за період з 01.01.2015 по 30.06.2018 року при здійсненні розрахунків за імпортними контрактами № 200317 від 20.03.2017 року, № 101017 від 10.10.2017 року, № 041217 від 04.12.2017 року.
Водночас, як стверджує позивач, в порушення абз. 2 п. 78.2 ст. 78 Податкового кодексу України відповідач повторно при проведенні документальної позапланової виїзної перевірки в грудні 2018 року охопив період, що був предметом планової виїзної перевірки, а саме, починаючи з 20.04.2018 по 30.06.2018 року, що убачається, серед іншого, з Додатку № 3 до Акту перевірки "Розрахунок пені у сфері зовнішньоекономічної діяльності за результатами перевірки ТОВ "Торговий дім "Житомирські ласощі" та Додатку № 4 "Узагальнений перелік документів, які були використані при проведенні перевірки ТОВ "Торговий дім "Житомирські ласощі" (графа "Період охоплення перевірок").
Також позивач зауважує, що у висновку Акта перевірки, а саме у підпункті 1 абзацу 2 неправильно зазначено суму ненадходження товару, а саме: замість правильної суми 435290,80 дол. США, яка підтверджується належними та допустимими доказами (оборотно-сальдова відомість, акт взаємозвірки між ТОВ "ТД "Житомирські ласощі" та Компанією GOLDEN AROW EUROPE LIMITED (Великобританія) і Компанією Factopetroleum LTD), зазначено 413439893,60 дол. США. Разом з тим, у Додатку № 3 до Акта перевірки вже фігурує сума 439893,60 дол. США, що, на думку позивача, свідчить про помилковість визначення відповідачем суми ненадходження товару та вплинуло на суму пені, нарахованої в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні.
Крім цього, позивач вказує на сумнівність висновків перевірки і, як наслідок, прийнятого на її основі ППР, обґрунтовуючи свою позицію тим, що згідно з п. 83.1 ст. 83 Податкового кодексу України для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для проведення перевірок є документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; податкові консультації, інші матеріали, отримані в порядку та у передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, однак, зазначені відповідачем у Додатку № 4 документи, використані при проведенні перевірки, а саме: імпортні контракти № 200317 від 20.03.2017 року, № 101017 від 10.10.2017 року, № 041217 від 04.12.2017 року; виписки банку з валютного рахунку та рахунку в національній валюті за вказаними контрактами; реєстри бухгалтерського обліку по рахунках 632, 312; листи ПАТ "Ощадбанк" від 05.06.2018 року № 105.13-19/1/51543/2018-5 та від 05.07.2018 року № 52-10/1-1024/62704218-00 Вих., не відображають фінансову інформацію, яка давала вихідні дані для здійснення розрахунку пені у сфері зовнішньоекономічної діяльності за результатами перевірки.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.03.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі з ухваленням здійснювати її розгляд у загальному провадженні.
Підготовче засідання було призначено на 20.05.2019 року. Запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву у запропонований судом строк.
Відповідач у відзиві на позов заперечив проти позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні з наведених у відзиві підстав.
Зокрема, як зазначено у відзиві, перевіркою своєчасності проведення розрахунків при проведенні імпортних операцій встановлено порушення ст. 2 Закону України від 23.09.1994 року № 185/94-ВР "Про порядок здійснення операцій в іноземній валюті", а саме: несвоєчасне повернення нерезидентом коштів на суму 26124,00 дол. США (екв. 680974,54 грн.) та ненадходження товару на суму 413439893,60 дол. США (екв. 12250131,90 грн.) за контрактом від 20.03.2017 року № 200317. Опис імпортних операцій за контрактом та інформація щодо виконання цього контракту наведена у Додатку 2 до акта перевірки, а розрахунок пені – у Додатку 3 до акта.
Крім того, у відзиві відповідач також надав детальний аналіз обставин виникнення дебіторської заборгованості та порушення строків розрахунків при здійсненні імпортних операцій за іншими зовнішньоекономічними контрактами, укладеними між ТОВ "ТД "Житомирські ласощі" та Компанією GOLDEN AROW EUROPE LIMITED, а саме: № 101017 від 10.10.2017 року та № 041217 від 04.12.2017 року. 
Відповідач також звертає увагу, що додатково факт наявності простроченої заборгованості підтверджується поданою позивачем до ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві Декларацією про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України та знаходяться за її межами, в п. 13 якої ("Сума коштів, перерахованих за кордон та виставлених векселів по імпортних контрактах, по яких на звітну дату перевищено встановлені законодавством терміни здійснення цих контрактів" Розділу ІІ "Фінансові вкладення") задекларовано 466017,60 дол. США за зовнішньоекономічним контрактом № 200317 від 20.03.2017 року, 36000,00 євро - за контрактом № 10117 від 10.10.2017 року, 30200,00 дол. США - за контрактом № 041217 від 04.12.2017 року, що відображає стан заборгованості станом на 01.07.2018 року.
За твердженнями відповідача, станом на 01.10.2018 року за зовнішньоекономічним імпортним контрактом № 200317 від 20.03.2017 року існувала прострочена дебіторська заборгованість в розмірі 439893,60 грн. (екв. 12435791,72 грн.) з терміном погашення 30.06.2018 року, за контрактом № 101017 від 10.10.2017 року - 3300 євро (екв. 104552,60 грн.) з терміном погашення 02.05.2018 року, а за контрактом № 041217 від 04.12.2017 року - 30200,00 дол. США (екв.841007,88 грн.) з терміном погашення 04.06.2018 року.
При цьому, як зазначено у відзиві, інформація щодо виконання вказаних контрактів зазначена у Додатку 2 до акта перевірки № 775/26-15-14-02-01-04/38092323 від 16.11.2018 року, а розрахунки пені - у Додатку 3 до цього акта. 
Суд зауважує, що доводи відзиву по суті дублюють висновки Акта податкової перевірки від 27.12.2018 року.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.05.2019 року на підставі клопотання позивача провадження у справі було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням в справі № 640/3752/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі" до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування наказу від 6 грудня 2018 року №17768 "Про проведення документальної позапланової перевірки ТОВ "Торговий дім "Житомирські ласощі".
У зв`язку з ліквідацією Окружного адміністративного суду міста Києва адміністративна справа № 640/2339/19 на підставі розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України № 2825-ІХ "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" в лютому 2025 року була передана на розгляд до Житомирського окружного адміністративного суду.
В свою чергу, як вбачається з відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025 року провадження в адміністративній справі № 640/3752/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські Ласощі" до Головного управління ДПС у місті Києві про визнання протиправним та скасування наказу було закрито з посиланням на те, що наказ контролюючого органу про проведення перевірки, після його реалізації, не може бути оскаржений до адміністративного суду, та, відповідно, такий спір не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.06.2025 року апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські Ласощі" на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025 року залишена без задоволення, а ухвала - без змін.
Приймаючи постанову, колегія суддів суду апеляційної інстанції погодилась з висновком суду першої інстанції про те, що правомірність наказу Головного управління ДФС у м. Києві "Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські Ласощі" від 06 грудня 2018 року № 17768 може бути оцінена при розгляді позову про визнання протиправним рішення, прийнятого за наслідками такої перевірки, у випадку зазначення про це у підставах адміністративного позову.
Ухвалою від 01.08.2025 року Житомирський окружний адміністративний суд прийняв адміністративну справу № 640/2339/19 до свого провадження, поновивши провадження у справі та призначивши підготовче засідання на 08.09.2025 року.
Розгляд підготовчого засідання неодноразово відкладався.
Протокольною ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 29.09.2025 року здійснено заміну відповідача його правонаступником - Головним управлінням ДПС у м. Києві.
Згідно протокольної ухвали від 17.11.2025 року підготовче засідання оголошено закритим та призначено розгляд справи по суті на 22.12.2025 року.
В зв`язку з призначенням Панкеєвої Вікторії Анатоліївни згідно Указу Президента України № 963/2025 від 13 грудня 2025 року на посаду судді Житомирського апеляційного суду наказом Голови Житомирського окружного адміністративного суду від 02.01.2026 року № 01-01-ос суддю Панкеєву Вікторію Анатоліївну було відраховано зі штату окружного адміністративного суду.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.01.2026 року зазначену справу, як нерозглянуту суддею Панкеєвою В.А., було передано на розгляд судді Житомирського окружного адміністративного суду Майстренко Н.М.
Ухвалою від 16.01.2026 року суддею Майстренко Н.М. справу № 640/2339/19 прийнято до свого провадження та призначено розгляд цієї справи в підготовчому засіданні на 11.02.2026 року із повідомленням учасників справи.
У ході судового розгляду позиції учасників справи зазнавали певних уточнень. Зміст таких уточнень викладається нижче. З урахуванням наведеного суд зазначає таке.
06.08.2025 року до суду від позивача надійшли письмові пояснення у справі (т. 1 а.с.149-154), у яких уточнено позовні вимоги та наведено додаткові підстави для адміністративного позову. 
Зокрема, представник позивача просила визнати протиправним призначення проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "ТД "Житомирські ласощі" відповідно до наказу ГУ ДФС у м. Києві від 06.12.2018 року № 17768 та визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення від 25.01.2019 року №0002981406. 
В обґрунтування підстав для уточнених позовних вимог в частині визнання протиправним призначення проведення документальної позапланової виїзної перевірки представник Товариства зазначає, що наказ № 17768 від 06.12.2018 року про проведення документальної позапланової виїзної перевірки є таким, що виданий з порушенням норм податкового законодавства України, що в подальшому призвело до винесення протиправного податкового повідомлення-рішення. 
Як зазначає представник позивача, в наказі підставою для проведення документальної позапланової перевірки вказано надання ТОВ "ТД "Житомирські ласощі" документів у неповному обсязі, разом з тим, контролюючий орган не зазначив, які саме документи не були надані платником податків на відповідні запити ГУ ДФС у м. Києві. 
При цьому представник позивача зауважує, що факти, які свідчать про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого Податковим кодексом України законодавства, можуть бути підставами для проведення перевірки лише у випадку, коли сумніви контролюючого органу не усунуті платником податків наданими протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту, поясненнями та документальними підтвердженнями. Натомість, витребувана запитами контролюючого органу первинна документація надана Товариством, крім того, вона продубльована в Додатку 4 до акта від 27.12.2018 року № 1528/26-15-14-06-05/38082323, тобто представником податкового органу досліджувалися аналогічні документи, які направлялися в додатку у відповідях на запити ГУ ДФС у м. Києві. 
На думку представника позивача, позивачем при призначенні перевірки не дотримано положень пункту 78.1 статті 78 ПК України, з якого вбачається, що отримання податкової інформації нерозривно пов`язано в часовому проміжку з наданням пояснень платником податків протягом 15 робочих днів та, крім того, встановлено імперативну вимогу щодо форми письмового запиту контролюючого органу - у запиті має бути зазначено виявлену недостовірність даних.
Серед іншого, позивач зазначає, що редакція п. 102.1 ст. 102 ПК України, чинна на момент призначення перевірки, не передбачала можливості поширення 1095-денного строку на перевірки дотримання валютного законодавства при здійсненні зовнішньоекономічних операцій. На думку позивача, лише після внесення змін Законом № 466-ІХ законодавець прямо врегулював питання застосування такого строку до порушень іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Представник позивача також стверджує, що податковий орган вийшов за межі своїх повноважень при призначенні перевірки, оскільки як підставу він використав повідомлення ПАТ "Ощадбанк" від 05.06.2018 та 05.07.2018, але послався на них із значною затримкою - приблизно через шість місяців після їх отримання. На думку позивача, це ставить під сумнів належність і актуальність таких повідомлень як підстави для призначення перевірки та свідчить про порушення процедури її проведення.
Окрім того, представник позивача звертає увагу, що відповідно до положень Закону України "Про валюту і валютні операції" ПАТ "Ощадбанк", будучи агентом валютного контролю, як уповноважена та підзвітна НБУ установа, було зобов`язане повідомляти про можливі порушення Товариства саме Національний банк України, а не ГУ ДФС у м. Києві. При цьому зміст та обсяг повноважень агента валютного контролю, визначених Законом № 2473, не свідчить про наявність у банків будь-яких публічно-владних управлінських функцій. Натомість, їх функція полягає у зборі інформації та передачі її у необхідних випадках Національному банку України, а не прийняття управлінського рішення, що створює/може створювати відповідні наслідки для платника податків. 
Окремо представник позивача у поясненнях від 06.08.2025 року зазначає, що відповідачем уже проводилась документальна планова виїзна перевірка, у тому числі з питань дотримання валютного законодавства, за результатами якої складено акт від 16.11.2018 № 775/26-15-14-02-01-14/38092323 та застосовано до позивача штрафні санкції.
Водночас, як стверджує позивач, за результатами документальної позапланової виїзної перевірки, оформленої актом від 27.12.2018 № 1528/26-15-14-06-05/38092323, до нього повторно застосовано відповідальність за ті самі порушення.
На думку позивача, такі дії відповідача свідчать про недопустимість подвійного притягнення до відповідальності за одне й те саме правопорушення.
Представник позивача вважає, що допущені контролюючим органом процедурні порушення при призначенні перевірки мають наслідком протиправність прийнятого рішення про застосування штрафу.
У ході судового розгляду справи відповідач подав заяву, що надійшла до суду 30.01.2026 року, з якої слідує, що позиція відповідача щодо позову не змінилася. Представник відповідача заперечила проти задоволення позовних вимог, наполягаючи на правомірності дій контролюючого органу та прийнятого ним рішення.
06.02.2026 року через електронну підсистему "Електронний суд" надійшли додаткові письмові пояснення позивача з позицією, аналогічною тій, що викладена у попередніх письмових поясненнях від 06.08.2025 року.
У цих поясненнях представник позивача змінила позовні вимоги та просила визнати протиправними і скасувати наказ ГУ ДФС у м. Києві від 06.12.2018 року № 17768 "Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки" ТОВ "ТД "Житомирські ласощі", а також податкове повідомлення-рішення від 25.01.2019 року № 0002981406. 
Разом з тим, у судовому засіданні представник позивача уточнила позовні вимоги та просила суд розглядати їх у попередній редакції від 06.08.2025 року, а саме щодо визнання протиправним призначення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "ТД "Житомирські ласощі" згідно з наказом ГУ ДФС у м. Києві від 06.12.2018 року № 17768 та скасування податкового повідомлення-рішення від 25.01.2019 року № 0002981406.
13.04.2026 року через електронну підсистему "Електронний суд" від позивача надійшла заява про долучення до справи Додатку 3В до акта перевірки від 16.11.2018 року з розрахунком пені.
Крім того, представник позивача просила взяти до уваги правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 06.06.2023 року у справі № 540/1566/20, зазначивши, що дія, за яку нараховано пеню, на момент звернення до суду втратила статус правопорушення та регулювалася більш ліберальними правовими нормами. 
З посиланням на зазначену постанову суду касаційної інстанції, а також положення Постанови Правління НБУ № 5 від 02.01.2019 року "Про затвердження Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті" (далі – Положення № 5) представник позивача вважає, що нарахування пені ТОВ "ТД "Житомирські ласощі" було б можливе у разі порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно пункту 21 даного Положення, які складають 365 календарних днів з дня митного оформлення продукції, що експортується. 
У судовому засіданні, яке відбулося 27.04.2026 року, суд заслухав доводи учасників справи, які за своїм змістом узгоджувалися з раніше викладеними правовими позиціями сторін, після чого ухвалив перейти до розгляду справи в порядку письмового провадження.
Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, встановив такі обставини.
Учасниками справи не заперечується та обставина, що між ТОВ "Торговий дім "Житомирські ласощі" та Компанією GOLDEN AROW EUROPE LIMITED були укладені зовнішньоекономічні контракти № 200317 від 20.03.2017 року, № 201017 від 10.10.2017 року та № 041217 від 04.12.2017 року, предметом яких була поставка арахісу та сировини (родзинок). 
За вказаними зовнішньоекономічними контрактами контролюючим органом були встановлені обставини щодо недотримання вимог валютного законодавства під час проведення планової документальної перевірки Товариства, за результатами якої складено акт від 16.11.2018 року № 775/26-15-14-02-01-14/38092323.
Матеріалами справи також підтверджується, що до ГУ ДФС у м. Києві зверталися Філія - Житомирське обласне управління ПАТ "Державний ощадний банк України" (далі - ПАТ "Ощадбанк) з листом № 105.13-19/1/51543/2018-05/Вих від 05.06.2018 року та ПАТ "Ощадбанк з листом № 52-10/1-1024/62704/2018-00/Вих від 05.07.2018 року (т. 1 а.с. 245), в яких повідомлено про факти порушення ТОВ "ТД "Житомирській ласощі" вимог законодавства у сфері експортно-імпортних операцій при виконанні контрактів № 200317 від 20.03.2017, № 101017 від 10.10.2017 та № 041217 від 04.12.2017 року.
У зв`язку з цими повідомленнями та на підставі п.п. 78.1.1 п. 78.1. ст. 78 Податкового кодексу України 06.12.2018 року Головним управлінням ДФС у м. Києві було видано наказ № 17768 про проведення документальної позапланової виїзної перевірки з 13.12.2018 року тривалістю 5 робочих днів з метою дотримання вимог валютного законодавства при здійсненні операцій за зовнішньоекономічними контрактами № 200317 від 20.03.2017, № 101017 від 10.10.2017 та № 041217 від 04.12.2017 за період з 01.07.2018 року по дату завершення перевірки (т. 1 а.с. 50).
Також представнику ТОВ "ТД "Житомирські ласощі" за довіреністю Карпенку А.М. вручено направлення на перевірку від 13.12.2018 року № 3517/26-15-14-06-05 та вищезазначений наказ (т.1 а.с. 85), про що свідчать відповідні відмітки та підпис цієї особи на направленні.
На підставі даних наказу та направлення ГУ ДФС у м. Києві була проведена документальна позапланова виїзна перевірка, за наслідками якої складено Акт за № 1528/26-15-14-06-05/38092323 від 27.12.2018 року, в якому зазначено про факт укладення між ТОВ "Торговий дім "Житомирські ласощі" (Покупцем) та Компанією GOLDEN AROW EUROPE LIMITED (Продавцем, Великобританія) контрактів від 20.03.2017 року № 200317, № 101017 від 10.10.2017 та № 041217 від 04.12.2017 року щодо купівлі-продажу сировини для кондитерської промисловості з умовами оплати - по кожній партії на умовах, передбачених в специфікаціях, згідно виставлених інвойсів.
В Акті наголошується на тому, що згідно акта попередньої документальної планової виїзної перевірки від 16.11.2018 року № 775/26-15-14-02-01-04/38092323 станом на 30.06.2018 року за контрактом № 200317 від 20.03.2017 року встановлено дебіторську заборгованість 466017,60 дол. США (екв. 12204614,15 грн.).
За інформацією Акта від 27.12.2018 року, в зв`язку з невиконанням умов контракту від 20.03.2017 року нерезидентом повернуто кошти на суму 26124,00 дол. США; товар на суму 439893,60 дол. США не надходив, станом на 19.12.2018 року встановлено прострочену дебіторську заборгованість в сумі 439893,60 дол. США.
При цьому, граничні терміни погашення за контрактом № 200317 такі: 
- відносно суми 9116,30 дол. США (екв.238748,33 грн.) - 15.01.2018;
- відносно суми 25051,00 дол. США (екв.656064,90 грн.) - 23.01.2018;
- відносно суми 50400,00 дол. США (екв.1319934,17 грн.) - 29.01.2018;
- відносно суми 26500,00 дол. США (екв.694013,01 грн.) - 07.02.2018;
- відносно суми 14194,00 дол. США (екв.371729,08 грн.) - 17.02.2018;
- відносно суми 20000,00 дол. США (екв.523783,40 грн.) - 18.02.2018;
- відносно суми 39000,00 дол. США (екв.1021377,63 грн.) - 19.02.2018;
- відносно суми 32475,40 дол. США (екв.850503,77 грн.) - 25.02.2018;
- відносно суми 25000,00 дол. США (екв.654729,25 грн.) - 06.03.2018;
- відносно суми 38000,00 дол. США (екв.995188,46 грн.) - 07.03.2018;
- відносно суми 2373,75 дол. США (екв.62166,54 грн.) - 31.03.2018;
- відносно суми 5714,75 дол. США (екв.149664,56 грн.) - 02.04.2018;
- відносно суми 28030,77 дол. США (екв.734102,60 грн.) - 10.04.2018;
- відносно суми 111937,63 дол. США (екв.2931553,62 грн.) - 02.05.2018;
- відносно суми 12100,00 дол. США (екв.316888,96 грн.) - 21.05.2018.
Як вказано в Акті перевірки від 27.12.2018 року, з метою стягнення дебіторської заборгованості за контрактом № 200317 у сумі 480617,60 дол. США ТОВ "ТД "Житомирські ласощі" подало до МКАС при ТПП України позов від 31.10.2018 року до нерезидента GOLDEN AROW EUROPE LIMITED, який прийнято до провадження 08.11.2018 року. У зв`язку із цим контролюючий орган дійшов висновку, що відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України № 185/94-ВР від 23.09.1994 року з 31.10.2018 року пеня на суму дебіторської заборгованості 413769,60 дол. США не нараховується.
Крім того, у цьому Акті зазначено про те, що згідно акта попередньої планової виїзної перевірки від 16.11.2018 року станом на 30.06.2018 року встановлено дебіторську заборгованість за контрактом від 10.10.2017 року № 101017 в розмірі 36000,00 євро з терміном погашення 02.05.2018 року. 
Позаплановою перевіркою також встановлено, що в зв`язку з невиконанням умов даного контракту від 10.10.2017 року нерезидентом повернуто кошти на суму 32700,00 євро, товар на суму 3300,00 євро не надходив, станом на 19.12.2018 року встановлено прострочену дебіторську заборгованість у сумі 3300,00 євро. 
Згідно інформації Акта від 27.12.2018 року з метою стягнення боргу в сумі 54792 євро за контрактом № 101017 з нерезидента GOLDEN AROW EUROPE LIMITED ТОВ "ТД "Житомирські ласощі" звернулось до МКАС при ТПП України також з позовом від 25.10.2018 року; цей позов прийнято до провадження 30.10.2018 року. У зв`язку з чим, за висновком органу ДПС, з 25.10.2018 року пеня на суму дебіторської заборгованості 36000,00 євро не нараховується. 
Також в Акті від 27.12.2018 року зазначено про те, що згідно акта попередньої планової виїзної перевірки від 16.11.2018 року станом на 30.06.2018 року встановлено дебіторську заборгованість за контрактом від 04.12.2017 року № 041217 в розмірі 30200,00 дол. США з терміном погашення 04.06.2018 року. Вказано, що валютні кошти нерезиденту не перераховувались, в зв`язку з чим станом на 19.12.2018 року встановлено прострочену дебіторську заборгованість в сумі 30200,00 дол. США, з метою стягнення якої ТОВ "ТД "Житомирські ласощі" звернулось до МКАС при ТПП України з позовом від 25.10.2018 року, який прийнято до провадження 30.10.2018 року. Таким чином, згідно висновку контролюючого органу, з 25.10.2018 року пеня на суму дебіторської заборгованості в розмірі 30200,00 дол. США не нараховується. 
Крім наведеного, Акт позапланової документальної виїзної перевірки від 27.12.2018 року містить узагальнену інформацію щодо виконання контрактів № 200317 від 20.03.2017 року, № 101017 від 10.10.2017 року та № 041217 від 04.12.2017 року (Додаток 2 до акта) та розрахунок пені (Додаток 3). 
Згідно Висновку Акта від 27.12.2018 року, викладеного у розділі 4, перевіркою пункту 3.1. плану перевірки встановлено порушення ТОВ "ТД "Житомирські ласощі" ст. 2 Закону України від 23.09.1994 року № 185/94 "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", а саме:
- несвоєчасне повернення коштів на суму 26124,00 дол. США (екв. 680974,54 грн.) та ненадходження товару на суму 413 439 893,60 дол. США (екв. 12250131,90 грн.) за контрактом № 200317 від 20.03.2017 року з Компанією GOLDEN AROW EUROPE LIMITED;
- несвоєчасне повернення коштів на суму 32700,00 євро (екв. 1044697,44 грн.) та ненадходження товару на суму 3300,00 євро (екв. 104552,60 грн.) за контрактом № 101017 від 10.10.2017 року з Компанією GOLDEN AROW EUROPE LIMITED;
- ненадходження товару на суму 30200,00 дол. США (екв. 841007,88 грн.) за контрактом № 041217 від 04.12.2017 року з Компанією GOLDEN AROW EUROPE LIMITED;
Слід зауважити, що наведена в Акті перевірки сума ненадходження товару 413439893,60 дол. США не узгоджується з зазначеним у тому ж акті гривневим еквівалентом 12250131,90 грн., який відповідає значно меншій сумі в іноземній валюті (при середньому курсі дол. США у період з 20.10.2018 по 30.10.2018 року орієнтовно 28,1702 грн. за долар), що свідчить про наявність очевидної технічної (арифметичної) описки у викладенні відповідного показника.
27.12.2018 року посадовими особами ГУ ДФС у м. Києві складено акт № 1197/26-15-14-06-05 про відсутність посадових осіб ТОВ "ТД "Житомирські ласощі" за податковою адресою при виході для підписання акту про результати документальної позапланової перевірки.
Відомості про подання заперечень на Акт перевірки від 27.12.2018 року у матеріалах цієї справи відсутні.
На підставі цього Акта ГУ ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення № 0002981406, яким до позивача застосовано штрафні санкції в сумі 7063254,05 грн.
Вважаючи, що податкову перевірку згідно наказу № 17768 від 06.12.2018 року призначено протиправно, а податкове повідомлення-рішення є таким, що прийняте з порушенням податкового законодавства, ТОВ "ТД "Житомирські ласощі" звернулося з цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов висновку про таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналіз цієї норми дає підстави для висновку про те, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу "заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом". Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.
Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За змістом частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Спеціальним законом з питань оподаткування є Податковий кодекс України від 02.12.2010 №2755-VI (далі - ПК України, в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Підставою позову у цій справі є протиправність призначення відповідачем проведення податкової перевірки, що мало наслідком прийняття протиправного податкового повідомлення-рішення, з приводу чого суд зазначає таке.
У постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 21.02.2020 (справа №826/17123/18) зроблено висновок, що незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства. Така правова позиція відповідає завданням та основним засадам адміністративного судочинства, закріпленим у статті 2 КАС України.
Отже, за правовим висновком Верховного Суду процедурним порушенням порядку проведення податкової перевірки суди повинні надавати правову оцінку у першу чергу.
Крім того, суд звертає увагу на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 520/8836/18, ухваленої складом судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду, відповідно до яких контролюючі органи та їх посадові особи при виконанні владних повноважень, у тому числі при прийнятті наказів та проведенні перевірок, зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Податковим кодексом України, та не допускати згідно зі статтею 21 Податкового кодексу України порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій. Перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Таким чином, податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками перевірки та на підставі акта перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню. 
Отже, якщо однією з підстав позову щодо оскарження податкових повідомлень-рішень є порушення процедури проведення перевірки, за результатами якої вони були прийняті, то такі доводи підлягають першочерговій оцінці при судовому розгляді справи.
Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом та відповідає доктрині під умовною назвою "плоди отруйного дерева", сформульованій Європейським судом з прав людини у справах "Гефген проти Німеччини", "Нечипорук і Йонкало проти України", "Яременко проти України", відповідно до якої якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з цих джерел, будуть такими ж. Докази, отримані з порушенням встановленого порядку, призводять до несправедливості процесу в цілому, незалежно від їх доказової сили.
Відтак, якщо судами буде встановлено порушення процедури проведення перевірки, це буде достатньою самостійною підставою до скасування прийнятих за результатами її проведення рішень, що унеможливлює перехід до суті покладених в їх основу податкових правопорушень.
В подальшому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 816/228/17 сформулювала висновок, що неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.
Верховний Суд в постанові від 28 грудня 2022 року у справі №420/22374/21 вже зазначав, що у вказаному висновку Великої Палати Верховного Суду не йдеться про те, що підтвердження обґрунтованості висновків по суті виявлених порушень за результатами проведеної перевірки нівелює правове значення та наслідки всіх процедурних порушень, допущених контролюючим органом під час призначення та/або проведення перевірок. Разом з тим постанова Великої Палати Верховного Суду не містить визначення конкретних критеріїв, за яких допущені контролюючим органом процедурні порушення є такими, що впливають або об`єктивно можуть впливати на висновки, здійснені за наслідками перевірки. Відповідно, оцінка заявлених (виявлених) процедурних порушень здійснюється судом в кожній конкретній справі.
Оцінюючи доводи позивача щодо порушення відповідачем порядку проведення документальної позапланової виїзної перевірки, за результатами якої складено акт та в подальшому винесено спірне податкове повідомлення-рішення, суд, з огляду на відповідну судову практику Верховного Суду та чинне на момент виникнення правовідносин правове регулювання, звертає увагу на таке.
Підпункт 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України зазначає, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Згідно пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК України встановлено, що документальна позапланова перевірка здійснюється у разі, якщо отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.
Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.
Відповідно до пункту 78.4. статті 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.
Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.
Як передбачено пунктом 78.2. статті 78 ПК України, контролюючим органам забороняється проводити документальні позапланові перевірки, які передбачені підпунктами 78.1.1, 78.1.4, 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, у разі, якщо питання, що є предметом такої перевірки, були охоплені під час попередніх перевірок платника податків.
Верховним Судом у постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 520/8836/18 зазначено, що у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки, фактичної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання/пред`явлення оформлених відповідно до вимог Податкового кодексу України направлення і наказу на проведення перевірки, а також службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки (формальна підстава).
Оцінюючи доводи позивача щодо протиправності призначення та проведення документальної позапланової виїзної перевірки, суд виходить з того, що такі доводи не можуть бути достатньою підставою для задоволення позову.
В розглядуваному випадку підставою для видання наказу ГУ ДФС в м. Києві від 06.02.2018 року за № 17768 на проведення позапланової виїзної документальної перевірки ТОВ "Торговий дім "Житомирській ласощі" зазначено повідомлення ПАТ "Ощадбанк" від 05.06.2018 № 105.13.-19/1.51543/2018-05 та від 05.07.2018 № 52-10/1-1024/62704/2018-00/Вих про порушення ТОВ "Торговий дім "Житомирські ласощі" законодавчо встановлених строків розрахунків за зовнішньоекономічними контрактами від 20.03.2017 № 200317, від 10.10.2017 № 101017 та від 04.12.2017 № 041217 та надання платником податків документів на запити Головного управління ДФС у м. Києві в неповному обсязі.
Зазначені обставини були прямо наведені в наказі про проведення перевірки та відповідають підставам, визначеним підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України.
З аналізу положення п.п. 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК України слідує, що вирішальним для застосування передбаченої у ньому підстави є наявність податкової інформації, яка об`єктивно формує сумніви щодо дотримання платником податків вимог законодавства, та відсутність належного усунення таких сумнівів шляхом надання повних і достатніх пояснень та документального підтвердження.
Як зазначалося вище, підставою для призначення контролюючим органом податкової перевірки позивача стали повідомлення уповноваженої банківської установи щодо можливих порушень ТОВ "Торговий дім "Житомирські ласощі" валютного законодавства за операціями, здійснюваними за зовнішньоекономічними контрактами № 200317, 10107 та 041217.
Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що контролюючим органом дотримано встановленого порядку призначення та проведення позапланової перевірки, зокрема щодо оформлення та вручення відповідних документів, а також визначення її підстав і предмета.
Твердження позивача про те, що контролюючим органом не дотримано вимог підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК України в частині призначення перевірки лише за умови ненадання платником податків протягом 15 робочих днів витребуваних документів, а також про те, що контролюючий орган не конкретизував перелік документів, які необхідно було надати, та не врахував подані Товариством документи, суд оцінює критично з огляду на таке.
З урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 08.09.2021 року у справі № 816/228/17, суд зазначає, що підставою для скасування рішень, прийнятих за результатами перевірки, є не будь-які процедурні порушення при її призначенні або проведенні, а лише ті, які вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу.
В контексті наведеного вище важливим також є те, чи перебував позивач у такому процесуальному становищі, за якого відповідні недоліки процедури перевірки могли б об`єктивно обмежити реалізацію його права на захист. 
Як убачається з Акта документальної позапланової перевірки від 27.12.2018 року та не заперечується учасниками справи, під час перевірки досліджувалися умови зовнішньоекономічних контрактів від 20.03.2017 № 200317, від 10.10.2017 № 101017 та від 04.12.2017 № 041217, виписки банку з валютного рахунку та рахунку в національній валюті ТОВ "Торговий дім "Житомирські ласощі"", а також реєстри бухгалтерського обліку по рахунках 632 та 312. 
Норма пункту 85.2 статті 85 ПК України передбачає обов`язок платника податків надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки. 
Податковий кодекс України дозволяє платнику податків у разі ненадання документів під час проведення перевірки надати документи і після завершення такої перевірки, які мають бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.
Слід зазначити, що сам по собі факт надання позивачем окремих документів (первинної документації) у відповідь на запит контролюючого органу не спростовує наявності підстав для призначення перевірки і не є тотожним належному виконанню обов`язку щодо надання документів у повному обсязі, необхідному для підтвердження дотримання вимог законодавства з питань, що стали предметом контрольного заходу.
Вирішальним у даному випадку є не факт подання платником податків документів, які, на його думку, є достатніми для висновку про відсутність порушень податкового та валютного законодавства, а їх спростовна сила щодо виявлених контролюючим органом порушень.
Суд звертає увагу, що спірна перевірка була документальною позаплановою виїзною перевіркою та проводилася за місцезнаходженням платника податків та у присутності його керівника. 
Крім того, як зазначалося вище, недотримання позивачем законодавства у сфері валютного регулювання за зовнішньоекономічними контрактами №№ 200317, 101017 та 041217 було встановлено під час попереднього контрольного заходу (планової виїзної перевірки), за результатами якого відповідні порушення відображені в Акті перевірки від 16.11.2018 року.
Виходячи з наведеного, зміст позапланової виїзної перевірки, про яку позивач був повідомлений заздалегідь та яка стосувалася дотримання валютного законодавства, зокрема граничних строків розрахунків за зовнішньоекономічними контрактами № 200317 від 20.03.2017, № 101017 від 10.10.2017 та № 041217 від 04.12.2017 року, був для позивача очевидним.
Таким чином, позивач не був обмежений виключно обсягом документів, які раніше запитувалися контролюючим органом, а мав реальну можливість надати перевіряючим усі наявні у нього документи та пояснення, що стосувалися предмета перевірки і, на його переконання, підтверджували б відсутність порушень вимог валютного законодавства, зокрема в частині дотримання граничних строків розрахунків за зовнішньоекономічними контрактами за перевіряємий період та завершення відповідних розрахунків.
Водночас, матеріали справи не містять належних доказів та допустимих доказів, які б спростовували встановлені перевіркою факти порушення.
За таких умов самі лише посилання позивача на процедурні недоліки без доведення їх впливу на зміст оскаржуваного рішення не можуть бути достатньою підставою для визнання його протиправним.
Таким чином, у контролюючого органу були наявні передбачені підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК України підстави для призначення документальної позапланової виїзної перевірки, а доводи позивача про відсутність таких підстав є необґрунтованими та ґрунтуються на неправильному тлумаченні змісту зазначеної норми.
Доводи позивача про те, що в силу приписів в абз. 2 п. 78.2 ст. 78 ПК України питання прострочення розрахунків за зовнішньоекономічними контрактами не могло повторно бути предметом позапланової перевірки, суд також визнає безпідставними та такими, що не відповідають встановленим обставинам справи.
Зміст абз. 2 п. 78.2 ст. 78 ПК України дає підстави для висновку про те, що заборона повторної позапланової перевірки стосується повторного охоплення вже перевірених питань у межах того самого обсягу та за той самий період, а не виключає можливості контролю за подальшим виконанням тих самих зобов`язань у наступні періоди.
У даному випадку позивач не довів тотожності предмета обох перевірок (в листопада та грудні 2018 року) у частині конкретних періодів, обсягу досліджуваних операцій та підстав їх призначення, а отже не доведено порушення вимог пункту 78.2 статті 78 ПК України.
Як убачається з матеріалів справи, плановою виїзною перевіркою, за результатами якої посадовою особою контролюючого органу було складено Акт від 16.11.2018 року, було досліджено стан розрахунків та нараховано пеню за порушення строків за період станом до 30.06.2018 року, тоді як позапланова виїзна перевірка стосувалася подальшого невиконання цих самих зобов`язань після зазначеної дати, а саме з 01.07.2018 року та нарахування пені за нові періоди прострочення.
Зокрема, судом встановлено, що за результатами планової виїзної перевірки, оформленої Актом від 16.11.2018 року, пеня була нарахована:
· за контрактом № 101017 - на суму 36000 євро за період з 03.05.2018 по 30.06.2018; 
· за контрактом № 041217 - на суму 30200 дол. США за період з 05.06.2018 по 30.06.2018; 
· за контрактом № 200317 - на суми 111937,63 дол. США та 12100 дол. США за періоди, відповідно, з 03.05.2018 по 30.06.2018 та з 22.05.2018 по 30.06.2018. 
Водночас, за результатами позапланової перевірки, оформленої Актом від 27.12.2018 року, хоча окремі суми заборгованості і збігаються із сумами, що були предметом попередньої перевірки, пеня за ними нараховувалась вже за інші періоди, а саме:
· за контрактом № 101017 на суму 36000 євро - з 01.07.2018 по 25.10.2018; 
· за контрактом № 041217 на суму 30200 дол. США - з 01.07.2018 по 25.10.2018; 
· за контрактом № 200317 на суми 111937,63 дол. США та 12100 дол. США - з 01.07.2018 по 30.10.2018.
Інші суми в доларах США за контрактом № 200317, зазначені у розрахунку пені до Акта від 27.12.2018 року, а саме: 15240,30; 20000,00; 9116,30; 25051,00; 50400,00; 26500,00; 14194,00; 20000,00; 39000,00; 32475,40; 25000,00; 38000,00; 38000,00; 2373,75; 28030,77 взагалі не були предметом нарахування пені за результатами попередньої перевірки.
Отже, позапланова перевірка не дублювала висновків попередньої перевірки в межах одного й того самого періоду, а була спрямована на дослідження подальшого невиконання зобов`язань та визначення пені за нові періоди прострочення, що виключає порушення контролюючим органом вимог п. 78.2 ст. 78 ПК України.
Таким чином, твердження позивача про повторне нарахування пені за одні й ті самі періоди не знайшли свого підтвердження під час розгляду цієї справи.
При цьому слід зауважити, що позивачем доводи щодо неправильності самих розрахунків контролюючого органу не висловлювались та належним чином не підтверджувались, оскільки жодного альтернативного розрахунку сум пені, який би спростовував висновки Акта перевірки, до матеріалів справи не надано.
Судом встановлено, що встановлені за результатами перевірки порушення позивачем вимог валютного законодавства, а саме несвоєчасне повернення валютних коштів та ненадходження товару за зовнішньоекономічними контрактами № 200317 від 20.03.2017 року, № 101017 від 10.10.2017 року та № 041217 від 04.12.2017 року, призвели до утворення простроченої дебіторської заборгованості та нарахування пені за порушення граничних строків розрахунків, встановлених Законом України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті".
Наведене стало підставою для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 25.01.2019 року № 0002981406 про застосування штрафних (фінансових) санкцій до позивача.
Як вбачається з позиції представника позивача, викладеної у заяві від 13.04.2026 року з посиланням на висновки, наведені у постанові Верховного Суду від 06.06.2023 року у справі № 540/1566/20, представник вважає, що Товариство не повинно нести відповідальність за порушення 180-денного строку розрахунків, встановленого Законом України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", а відповідальність за порушення строків розрахунків в іноземній валюті може наставати виключно у разі порушення ним 365-денного строку, встановленого Положенням, затвердженим постановою НБУ № 5 від 02.01.2019 року.
Втім, такі доводи є помилковими, оскільки не враховують особливостей дії норм валютного законодавства у часі щодо спірних правовідносин.
Зазначене Положення та встановлений ним 365-денний строк почали застосовуватися лише з 07.02.2019 року разом із набранням чинності Законом України "Про валюту і валютні операції".
До цієї дати був чинним Закон України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", який визначав вказані строки та встановлював наслідки їх порушення у вигляді стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).
Суд зауважує, що у період проведення перевірки, складання Акта від 27.12.2018 року за результатами цієї перевірки та винесення оскаржуваного ППР від 25.01.2019 року діяли норми Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", які встановлювали граничний строк - 180 днів, порушення якого стали підставою для нарахування відповідачем пені.
Відповідно до положень частини 8 статті 16 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про валюту і валютні операції" уповноважені установи, суб`єкти валютних операцій, які до дня введення в дію цього Закону порушили вимоги Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", Указу Президента України від 27.06.1999 року № 734/99 "Про врегулювання порядку одержання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів та застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства" та (або) нормативно-правових актів Національного банку України з питань валютного регулювання та контролю, несуть відповідальність, передбачену законодавством України, що діяло на день вчинення таких порушень.
Закон України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" у переліку нормативно-правових актів відсутній.
Своєю чергою, Верховний Суд у постанові від 06.06.2023 року у справі № 540/1566/20, аналізуючи наведені вище положення по відношенню до обставин вказаної справи, зробив такий висновок:
"Після 07.02.2019 року пеня за порушення строків зарахування валютної виручки на підставі статті 4 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" нараховуватися не може.
Що стосується нарахування пені на підставі частини 5 статті 13 Закону України "Про валюту і валютні операції", то воно можливо у разі порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно саме із цією статтею. Ці строки встановлюються Національним банком України відповідно до частини 1 статті 13 Закону України "Про валюту і валютні операції" та за загальним правилом пункту 21 Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 02.01.2019 року № 5, складають 365 календарних днів з дня митного оформлення продукції, що експортується.
В силу приписів статті 58 Конституції України ці строки не можуть почати обраховуватися до введення в дію Закону України "Про валюту і валютні операції", а тому за окремими виключеннями не можуть бути порушені раніше 07.02.2020. Відтак, нарахування пені на підставі частини 5 статті 13 Закону України "Про валюту і валютні операції" до цієї дати неможливе.
Таке застосування законів у часі відповідає правовим позиціям, викладеним у рішеннях Конституційного Суду України".
Суд вважає, що посилання позивача на правову позицію Верховного Суду у справі № 540/1566/20 не є слушним, оскільки висновки Верховного Суду у зазначеній справі стосуються іншої фактичної ситуації, у якій нарахування пені охоплювало як період дії старого, так і нового валютного регулювання, що зумовило необхідність розмежування застосовного законодавства.
Натомість, у цій справі № 640/2339/19, що розглядається, спірні правовідносини, включаючи нарахування пені, перевірку та прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, відбулися до 07.02.2019, тобто виключно в межах дії Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті". 
Відтак, відсутні підстави для застосування 365-денного строку, встановленого підзаконним актом НБУ у межах нового валютного регулювання.
Більше того, наведена вище правова позиція Верховного Суду не спростовує, а навпаки свідчить на користь висновку про правильність застосування відповідачем до спірних правовідносин Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті".
Окрім зазначеного, доводи позивача про те, що контролюючий орган вийшов за межі наданих повноважень у зв`язку з використанням повідомлень ПАТ "Ощадбанк" від 05.06.2018 року та 05.07.2018 року із значним часовим проміжком після їх отримання, не можуть бути прийняті судом з огляду на таке.
Відповідно до норм податкового законодавства, інформація, отримана контролюючим органом від інших суб`єктів, у тому числі банківських установ, є підставою для реалізації його дискреційних повноважень щодо призначення та проведення перевірок. 
При цьому, закон не встановлює імперативного строку, протягом якого контролюючий орган зобов`язаний ініціювати перевірочні заходи після отримання відповідної інформації.
Сам по собі часовий розрив між отриманням інформації та прийняттям рішення про призначення перевірки не свідчить про протиправність такого рішення та не може бути розцінений як порушення процедури, якщо на момент прийняття рішення така інформація залишалася чинною, релевантною та не була спростована.
Також суд зазначає, що позивач не навів та не довів, яким чином сам факт відкладеного використання зазначених повідомлень вплинув на законність підстав для призначення перевірки або свідчить про відсутність у контролюючого органу достатніх підстав для її проведення.
Безпідставними та такими, що не враховують правове регулювання, чинне на момент виникнення спірних правовідносин, є й доводи позивача про те, що ПАТ "Ощадбанк" був зобов`язаний повідомляти виключно Національний банк України та не мав права інформувати податковий орган. 
Як встановлено судом, на час повідомлення банківськими установами контролюючого органу про порушення валютного законодавства з боку позивача Закон України "Про валюту і валютні операції" ще не був введений у дію, а відтак не підлягає застосуванню до спірних відносин. 
Натомість, правовідносини регулювалися нормативними актами Національного банку України, зокрема Інструкцією, затвердженою постановою № 136, яка прямо передбачала обов`язок банків надавати податковим органам інформацію про виявлені порушення строків розрахунків за зовнішньоекономічними операціями (пункт 5.9 Інструкції).
Таким чином, направлення банком відповідної інформації до контролюючого органу здійснювалося на виконання вимог чинного законодавства та не свідчить про перевищення ним повноважень. 
Твердження позивача про відсутність у банку публічно-владних функцій також є необґрунтованими, оскільки у спірних правовідносинах банк не приймав жодних владних рішень щодо позивача, а лише виконував покладений на нього обов`язок щодо інформування уповноважених органів, що, у свою чергу, не впливає на правомірність подальших дій контролюючого органу.
Водночас, суд звертає увагу, що навіть подальше правове регулювання підтверджує безпідставність доводів позивача, оскільки відповідно до статті 11 Закону України "Про валюту і валютні операції" валютний нагляд в Україні здійснюється як Національним банком України, так і органами, що реалізують державну податкову політику, між якими передбачено обмін інформацією про виявлені порушення. Уповноважені банки як агенти валютного нагляду зобов`язані виявляти такі порушення та передавати відповідну інформацію у встановленому порядку, яка, у свою чергу, може використовуватися контролюючими органами при здійсненні їх повноважень.
Окремо суд зазначає про відсутність порушення вимог статті 4 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", оскільки загальний розмір застосованих до позивача штрафних (фінансових) санкцій не перевищує суму неодержаної валютної виручки (вартості недопоставленого товару), що прямо відповідає встановленому законом граничному розміру відповідальності.
Так, відповідно до статті 4 зазначеного Закону загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суму неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).
Згідно з матеріалами справи загальний розмір простроченої дебіторської заборгованості за всіма зовнішньоекономічними контрактами № 200317, № 101017 та № 041217 становив понад 13 млн грн. в еквіваленті.
Водночас, податковим повідомленням-рішенням від 25.01.2019 року № 0002981406 до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 7063254,05 грн, що не перевищує суму неодержаної валютної виручки.
Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. 
Отже, з урахуванням вимог статей 77 та 90 КАС України саме на позивача покладається обов`язок доведення обставин, якими обґрунтовуються заявлені вимоги, тоді як оцінка доказів здійснюється судом на підставі їх повного та всебічного дослідження.
Суд дійшов висновку, що позивач не довів обставин, які б свідчили про протиправність та незаконність податкової перевірки та прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення, в зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити.
З огляду на те, що суд за результатом розгляду справи дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати не розподіляються.

Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 139, 242-243, 245-246 КАС України, суд

вирішив:

В задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі" до Головного управління ДПС у місті Києві про визнання протиправним призначення проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "ТД "Житомирські ласощі" відповідно до наказу ГУ ДФС у м. Києві від 06.12.2018 року № 17768, а також визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 25.01.2019 року № 0002981406 відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Майстренко