Справа № 159/9539/25  	Головуючий у 1 інстанції: Денисюк Т. В. 	
Провадження № 22-ц/802/583/26  	  Доповідач: Осіпук В. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Осіпука В. В.,
суддів - Федонюк С. Ю., Шевчук Л. Я.,
з участю секретаря судового засідання Губарик К. А.,
представників відповідачів Кучер О. О., Романішиної Т. Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за  позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області, Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Волинській області, Волинської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 09 березня 2026 року,
В С Т А Н О В И В :
У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом.
Покликався на те, що у 2012 році він подав до правоохоронних органів заяву про злочин, а саме незаконне заволодіння ОСОБА_3 квартирою його сім`ї, за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказував, що відомості про зазначене вище кримінальне правопорушення були внесені до ЄРДР 30 грудня 2012 року за № 12012020110000368, в якому його було визнано потерпілим.
26 грудня 2014 року слідчим Ковельського МВ УМВС України у Волинській області було прийнято постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення. Вказана постанова була скасована ухвалою слідчого судді від 08 квітня 2015 року.
Позивач також зазначав, що 23 листопада 2016 року у кримінальному провадженні була призначена комплексна судово-почеркознавча експертиза та судово-технічна експертиза документів, проте слідчий, не дочекавшись висновку експертизи, 30 листопада 2016 року закрив кримінальне провадження і не направив йому як потерпілому копію постанови, а згодом усі матеріали кримінального провадження були знищені.
Враховуючи, що вищевказаними протиправними діями слідчого та прокурора йому було завдано моральних страждань, що також негативно вплинуло на стан його здоров`я як особи з інвалідністю ІІ групи, позивач ОСОБА_1 просив суд стягнути з Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області за рахунок Державного бюджету України компенсацію моральної шкоди в розмірі 500 000 грн.
Ухвалами Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03 лютого 2026 року та від 17 лютого 2026 року до участі в справі було залучено відповідачів: Державну казначейську службу України, Головне управління Національної поліції у Волинській області та Волинську обласну прокуратуру.
05 березня 2026 року дружина позивача ОСОБА_2 подала до суду першої інстанції письмове клопотання про зупинення провадження у справі, у зв`язку зі смертю позивача, до залучення до участі у справі його правонаступника.
Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 09 березня 2026 року провадження у цій справі було закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку зі смертю однієї зі сторін у справі - позивача ОСОБА_1 .
Вважаючи зазначену ухвалу місцевого суду незаконною та постановленою з порушенням норм процесуального права, ОСОБА_2 оскаржила її в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про те, що спірні правовідносини не допускають правонаступництва є помилковим та суперечить нормам ЦПК України, у зв`язку з чим просила оскаржувану ухвалу скасувати, заяву, подану нею до місцевого суду 05 березня 2026 року, задовольнити та зупинити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 251 ЦПК України до залучення її до участі у справі як правонаступника померлого позивача ОСОБА_1 , який був її чоловіком.
У відзивах на апеляційну скаргу відповідачі Головне управління Національної поліції у Волинській області, Державна казначейська служба України та Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області, вважаючи оскаржувану ухвалу суду першої інстанції законною і обґрунтованою, просили у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а ухвалу суду про закриття провадження у справі залишити без змін.
Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.
Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач помер на стадії розгляду справи, тому процесуальне правонаступництво саме щодо вимоги про компенсацію моральної шкоди не допускається.
Такий висновок суду першої інстанції є правильний.
Встановлено, що 30 грудня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Ковельського міськрайонного суду Волинської області з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області, Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Волинській області, Волинської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури.
Згідно з наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 02 березня 2026 року Ковельським відділом РАЦС у Ковельському районі Волинської області Львівського міжрегіонального управління МЮ України, ІНФОРМАЦІЯ_1  ОСОБА_1 помер (а. с. 179 том І).
На час смерті позивача справа за його позовом судом не розглянута.
Згідно зі ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
За правилами п. 2, 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті.
Згідно із ч. 1 ст. 55 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи до іншої. Виникнення процесуального правонаступництва безпосередньо пов`язане з переходом матеріальних прав між такими особами. Заміна сторони правонаступником відбувається, як правило, у випадках зміни суб`єкта права або обов`язку у правовідношенні, коли новий суб`єкт права (позивач, відповідач або третя особа) повністю або частково приймає на себе права чи обов`язки попередника.
Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони у матеріальному правовідношенні її правонаступником).
Процесуальне правонаступництво за померлою особою може мати місце у випадку спадкування іншою особою майнових прав померлого у відносинах, щодо яких виник спір.
Відповідно до ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. 
Згідно із ч. 3 ст. 1230 ЦК України до спадкоємця переходить право на відшкодування моральної шкоди, яке було присуджено судом спадкодавцеві за його життя.
У цивілістичній доктрині під моральною шкодою розуміють фізичні та душевні страждання, завдані фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, якими порушуються її особисті немайнові блага або посягають на належне фізичній особі майно, а також приниження честі, гідності та ділової репутації фізичної особи. По своїй суті право на компенсацію моральної шкоди є особистим, оскільки внаслідок заподіяння моральної шкоди відбувається негативний вплив на особисті немайнові блага фізичної особи. Саме тому у частині третій статті 1230 ЦК України передбачено, що спадкується право на відшкодування моральної шкоди, яке було присуджено судом спадкодавцеві за його життя.
У випадку, якщо спадкодавець звернувся до суду з вимогою про компенсацію моральної шкоди й помер на стадії розгляду справи, не допускається процесуальне правонаступництво за вимогою про компенсацію моральної шкоди (постанова Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 753/15095/17 (провадження № 61-16500св20)).
До таких же висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 серпня 2023 року у справі № 758/2928/19.
Враховуючи викладене, оскільки право на компенсацію моральної шкоди, що не була присуджена за життя особи, не спадкується, а тому у випадку смерті особи до ухвалення рішення про компенсацію моральної шкоди матеріального та процесуального правонаступництва за такою вимогою не відбувається.
У пункті 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року вказано, що процесуальне правонаступництво за вимогою про відшкодування моральної шкоди не допускається.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи, яка була однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.
Ураховуючи наведені обставини, зокрема те, що позивач ОСОБА_1 помер на стадії розгляду справи, спірні правовідносини не допускають правонаступництва, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про зупинення провадження до залучення її до участі у справі як правонаступника померлого позивача, та дійшов правильного висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі.
Оскільки, на думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 свідчать про невірне розуміння останньою вимог чинного законодавства та власне його тлумачення, то це не може бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду, постановленої з додержанням норм процесуального права.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону, а тому підстав для її скасування не вбачає.
Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 09 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді