ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року	Львів	Справа № 163/211/26 пров. № А/857/18149/26	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді	Матковської З. М.	
суддів -	Гуляка В. В.	
 	Ільчишин Н. В.	
за участю секретаря судового засідання: Рибачука А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 25 лютого 2026 року у справі № 163/211/26 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради про скасування постанови про адміністративне правопорушення,
головуючий суддя першої інстанції – Павлусь О.С., час ухвалення - 10:37 год.,
місце ухвалення – м. Любомль, дата складання повного тексту – 26 лютого 2026 року.
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради про скасування постанови від 05.01.2026 року про адміністративне правопорушення.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваною постановою його притягнуто до відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП. Постанову вважає незаконною через неправильну кваліфікацію його дій. Відповідальність за стоянку на пішохідній доріжці передбачена ч.1 ст.122 КУпАП. За ч.3 ст.122 КУпАП притягуються водії, які не надають перевагу в русі транспортним засобам швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими світловими або звуковими сигнальними пристроями. Застосування цієї норми можливе лише за умови суттєвих перешкод дорожньому рухові або за наявності безпеці руху. Існування зазначених обставин у розглядуваному випадку інспектором не доведено. Його автомобіль стояв на пішохідній доріжці у внутрішньому подвір`ї будинку №12 по проспекту Відродження і не міг створити перешкоди чи небезпеки для дорожнього руху. Крім цього, йому не були зачитані права, передбачені ст.268 КУпАП, чим порушено процедуру розгляду справи. 
Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 25 лютого 2026 року позов залишено без задоволення . 
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, під час розгляду справи судом не повно з`ясовано усі обставини справи, не надано вірної оцінки обставинам справи та судове рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, без урахування обставин, що мають суттєве значення.
Покликаючись на обставини справи, апелянт зазначає, що 04.01.2026 року об 11:23:14, коли інспектор муніципальної варти здійснював фотофіксацію порушення ПДР, поверхня тротуару на якому знаходився автомобіль Seat була дуже слизькою, вкрита льодом і не посипання ні сіллю ні жодною іншою сумішшю. Який пішохід захоче йти по слизькому тротуарі? Оскільки в подвір`ї пішоходи мають перевагу над автомобілями, то безпечніше пішоходам рухатися по проїзній частині подвір`я.
Згідно розділу 26. Рух у житловій і пішохідній зоні, в саме п. 26.1. Пішоходам дозволяється рухатися в житловій та пішохідній зоні, як по тротуарах, так і по проїзній частині. Пішоходи мають перевагу перед транспортними засобами, але не повинні створювати безпідставних перешкод для їхнього руху. Оскільки пішоходам дозволяється рухатися по проїзній частині і пішоходи мають перевагу на проїзній частині то жодних суттєвих перешкод для пішоходів автомобіль Seat н.з НОМЕР_1 не створив і не міг створити. 
Жодного пішохода на фото під час фіксації правопорушення немає. Згідно п. 26.2. У житловій зоні забороняється: в) транзитний рух транспортних засобів; б) стоянка транспортних засобів поза спеціально відведеними місцями і таке їх розташування, яке утруднює рух пішоходів і проїзд оперативних чи спеціальних транспортних засобів.
Відповідачем поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Відповідно до статті 268 КАС України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-1, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки до електронного кабінету, а за його відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.
Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.
Суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку апеляційного оскарження з повідомленням учасників справи (ч.5 ст. 286 КАС України).
З врахуванням вищенаведеного, та у відповідності до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Крім цього, колегія суддів зазначає, що дана категорія справ віднесена до термінових, розгляд яких здійснюється у десятиденний строк.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що 04 січня 2026 року об 11:23:14 год на проспекті Відродження 12 в місті Луцьку інспектор з паркування департаменту муніципальної варти Луцької міської ради зафіксував факт порушення правил стоянки транспортного засобу марки «Seat», номерний знак НОМЕР_1 , а саме, особа, яка керувала даним транспортним засобом, здійснила стоянку транспортного засобу на тротуарі, де для руху пішоходів залишається менше 2 метрів, що несе загрозу та суттєво перешкоджає руху пішоходів, про що складено повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності серії MVA № 2600088 від 04 січня 2026 року.
У цьому ж повідомленні зазначено дату розгляду справи про адміністративне правопорушення: 05 січня 2026 року о 09:00 год за адресою: м.Луцьк, вул.Богдана Хмельницького, 17.
05 січня 2026 року інспектор з паркування департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Каліщук В.Р. винесла постанову про накладення адміністративного стягнення серії MVA № 2600088 про те, що ОСОБА_1 , який керував автомобілем марки «Seat», номерний знак НОМЕР_1 , здійснив стоянку транспортного засобу на тротуарі, де для руху пішоходів залишається менше 2 метрів, що несе загрозу та суттєво перешкоджає руху пішоходів, чим порушив п.15.10 «в» Правил дорожнього руху та скоїв передбачене ч.3 ст.122 КУпАП правопорушення. Вимір здійснено ручним лазерним світловіддалеміром BOSCH GLM 50. Фотозйомка проводилась спецзасобом марки «Samsung SM A546E/DS.
До ОСОБА_1 застосоване адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 680,00 грн.
Після винесення постанови 05 січня 2026 року ОСОБА_1 подав на ім`я директора департаменту муніципальної варти Луцької міської ради заяву про скасування винесеної щодо нього постанови серії MVA № 2600088.
Листом від 15 січня 2026 №32-38/62/2026 року позивачу надано відповідь про відсутність підстав для скасування постанови.
Позивач, звертаючись до суду із цим позовом, вважає неправильною кваліфікацію його дій, при цьому факту здійснення стоянки автомобіля на тротуарі, де для руху пішоходів залишається менше 2 метрів, не заперечує.
Суд першої інстанції в задоволенні позову відмовив з тих підстав, що оскаржувана постанова винесена суб`єктом владних повноважень з дотриманням усіх встановлених КУпАП вимог, а тому підстави для її скасування відсутні.
Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - ПДР) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Відповідно до пунктів 15.1-15.3 ПДР зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі. За відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху). У населених пунктах зупинка і стоянка транспортних засобів дозволяються на лівому боці дороги, що має по одній смузі для руху в кожному напрямку (без трамвайних колій посередині) і не розділена розміткою 1.1, а також на лівому боці дороги з одностороннім рухом.
Пунктом 15.10 «в» Правил дорожнього руху чітко визначено, що стоянка забороняється на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м.
Вірно зазначено судом першої інстанції, що водій наділяється правом на здійснення стоянки автомобіля на тротуарі за умови одночасного дотримання трьох вимог, а саме : стоянка здійснюється легковим автомобілем та мотоциклом; стоянка здійснюється на краю тротуара; стоянка здійснюється таким чином, що для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м.
Краєм тротуару є зовнішній бік тротуару, що знаходиться біля дорожньої полоси для руху транспортних засобів. Паркування автомобілів на краю тротуару із залишенням по внутрішній його стороні 2 метри для вільного руху пішоходів передбачає уникнення руху транспортного засобу джерела підвищеної небезпеки по тротуару та убезпечення тим самим пішоходів, забезпечення вільного руху тротуаром.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідальність за ч.3 ст.122 КУпАП настає за ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.
Позивачем не заперечується того, що він здійснив парковку автомобіля на тротуарі, де для руху пішоходів залишається менше 2 метрів.
З наданих відповідачем фотознімків, які є в матеріалах справи, об`єктивно підтверджується, що позивач здійснив стоянку автомобіля марки «Seat», номерний знак НОМЕР_1 , не на краю тротуару, а на самому тротуарі у такий спосіб, що для руху пішоходів залишається менше 2 метрів, а саме фактично перекрив тротуар для пішоходів.
Відповідно до примітки ст.142 КУпАП режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою посадовою особою фото/відеофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме : дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу. При здійсненні фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів, а в разі фіксації порушення, що полягає у не оплаті вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування в межах населеного пункту, в якому не впроваджена автоматизована система контролю оплати паркування, обов`язковою є наявність додаткового зображення (зображень), що фіксує відсутність документа про оплату послуг з користування майданчиком для платного паркування під лобовим склом транспортного засобу.
Суд встановив, що інспектором з паркування було здійснено фотофіксацію обставин порушення правил стоянки в режимі фотозйомки шляхом створення зображень транспортного засобу в момент вчинення правопорушення з різних ракурсів у відповідності до вимог ст.142 КУпАП. Фотозйомка здійснювалася за допомогою спецзасобом марки «Samsung SM A546E/DS, вимір здійснено ручним лазерним світловіддалеміром BOSCH GLM 50, про що зазначено в оспорюваній постанові.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 КУпАП, зокрема, здійснено стоянку транспортного засобу на тротуарі, де для руху пішоходів залишається менше 2 метрів, чим порушено п.15.10 в ПДР.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає, що такі були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Доводами апеляційної скарги не спростовуються висновки, викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.
Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають з огляду результат вирішення апеляційної скарги.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Любомльського районного суду Волинської області від 25 лютого 2026 року у справі № 163/211/26 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її проголошення та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Н. В. Ільчишин 	

Повний текст постанови складений та підписаний 07.05.2026