Справа № 125/2144/25
Провадження № 22-ц/801/1383/2026
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Питель О. В.
Доповідач:Войтко Ю. Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2026 року	Справа № 125/2144/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,
суддів Матківської М. В., Стадника І. М., 
учасники справи:
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач –  ОСОБА_2 ,
розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Барського районного суду Вінницької області від 06 лютого 2026 року, ухвалене під головуванням судді Питель О. В. в залі суду в місті Бар Вінницької області, повне судове рішення складено 27 березня 2026 року,
в цивільній справі № 125/2144/25 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,
встановив:
Короткий зміст вимог 
У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Барського районного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини. 
Позовні вимоги обґрунтувала тим, що судовим наказом від 17.07.2019 у справі № 125/1463/19 стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дитини: ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.07.2019 та до досягнення дитиною повноліття. 
Відповідно до Договору про навчання у закладі вищої освіти № 13/24/124 від 12.08.2024 та Додаткової угоди до нього від 25.08.2025, укладеного між Чернівецьким національним університетом ім. Ю. Федьковича та ОСОБА_3 та її законним представником ОСОБА_1 , ОСОБА_3 прийнято на навчання до Чернівецького національного університету ім. Ю. Федьковича за денною формою здобуття освіти за освітньою програмою французько-український переклад та переклад з другої іноземної мови за спеціальністю 035 Філологія, спеціалізація 035.055 Романські мови і література (переклад включно). 
Відповідно до п. 12 договору, фінансування навчання здійснюється за рахунок коштів фізичних та юридичних осіб. Загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 150 300 гривень, або ж 38 600 гривень у рік. 
Тобто, позивачка несе витрати на оплату навчання у закладі вищої освіти відповідно до укладеного Договору про навчання у закладі вищої освіти № 13/24/124 від 12.08.2024 та Додаткової угоди до нього від 25.08.2025. 
Усього, на дату подання даної позовної заяви, позивачка понесла витрат на суму 39 750 гривень за оплату навчання ОСОБА_3 . 
Відповідно до Договору № 84 від 30.08.2024 про надання у тимчасове користування ліжко-місця у житловій кімнаті, місць загального користування, меблів, сантехнічного та електричного обладнання у студентському гуртожитку та збереження майна Чернівецького національного університету ім. Ю. Федьковича, укладеного між Чернівецьким національним університетом ім. Ю. Федьковича та ОСОБА_3 та її законним представником ОСОБА_1 , ОСОБА_3 надано у тимчасове користування ліжко-місце у кімнаті для проживання та загального користування, укомплектованої меблями, сантехнічним та електротехнічним обладнанням. 
Відповідно до п. 4.11. договору, мешканець ОСОБА_3 зобов`язується своєчасно вносити плату за проживання. Аналогічні умови передбачені Договором № 101 (б) від 01.09.2025. 
Усього, на дату подання позовної заяви, позивачка понесла витрат на суму 40 048,34 гривень за проживання ОСОБА_3 у гуртожитку Чернівецького національного університету ім. Ю. Федьковича. 
Отже, на дату подання позовної заяви, позивачка понесла 79 798,34 гривень додаткових витрат на утримання доньки, тому вважає, що ОСОБА_2 , як батько дитини, повинен разом з нею нести зазначені вище додаткові витрати на утримання дитини. З урахуванням наведеного, позивачка просила стягнути з відповідача половину понесених нею витрат на утримання доньки, ОСОБА_3 , у сумі 39 899,17 гривень.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 06 лютого 2026 року у задоволенні позову відмовлено, судові витрати залишено за позивачем.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 гривень. 
Рішення суду мотивовано тим, що в розумінні сімейного законодавства, батьки зобов`язанні здійснювати утримування дитини до досягнення останньою повноліття. У випадку ж, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 Сімейного кодексу України щодо обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання).
Зважаючи на те, що позивачка просила стягнути витрати на утримання доньки, що пов`язанні з навчанням судом було відмовлено в задоволенні позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
У квітні 2026 року позивач ОСОБА_1 , діючи через свого представника – адвоката Варцабу С. А., подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість оскаржуваного рішення, оскільки воно суперечить інтересам дитини, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 28 квітня 2026 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий – суддя Войтко Ю. Б., судді: Матківська М. В., Стадник І. М.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 01 травня 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали цивільної справи з місцевого суду.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 13 травня 2026 року справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Доводи апеляційної скарги зводяться до доводів позовної заяви.
Представник апелянта зазначає, що всього, відповідно до обґрунтувань позовної заяви, на дату подання позову, позивачка понесла 79 798 грн 34 коп. витрат на навчання та проживання у гуртожитку дитини, ОСОБА_3 .
При цьому вказує, що витрати на суму 42 769 грн. 84 коп. позивачка понесла до настання повноліття ОСОБА_3 . Решта суми (37 028 грн 50 коп.) була понесена позивачкою на утримання спільної доньки після досягненню нею повноліття.
Зауважує, що з відповідача на утримання дитини, ОСОБА_3 , стягувались аліменти у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.07.2019 і до досягнення дитиною повноліття. Тобто, з відповідача стягувався мінімально можливий розмір аліментів, який очевидно є недостатнім для утримання дитини та її нормального розвитку і у суду першої інстанції не було підстав для повної відмови в задоволенні позовних вимог, адже частину витрат було понесено нею до настання повноліття ОСОБА_3 .
В апеляційній скарзі представник апелянта також зазначає, що суд першої інстанції не врахував: позицію Верховного Суду, викладену у постанові 08 травня 2023 року у справі №756/9882/19, а також висновок Верховного Суду, наведений у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 30/383/19 (провадження № 61-18284св19).
Наголошує на тому, що оскаржуване судове рішення порушує принцип забезпечення найкращих інтересів дитини.

Доводи особи, яка подала відзив апеляційну скаргу
06 травня 2026 року представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Жунку Д. С. направив на адресу суду відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що доводи, на які посилається апелянт, є безпідставними, а оскаржуване рішення суду є законним та обґрунтованим. 
При цьому зауважив, що оскільки позивачка не довела того, що понесені нею витрати на оплату освітніх послуг та проживання дитини у гуртожитку викликані особливими обставинами, згідно положень статті 185 СК України та практики Верховного Суду, витрати, понесенні у зв`язку із здобуттям дитиною професійної освіти не відносяться до додаткових витрат на утримання дитини та не підлягають стягненню з батьків, а тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.
Також зазначив, що у провадженні Барського районного суду Вінницької області знаходиться цивільна справа №125/2145/25 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, в якій позовні вимоги обґрунтовані тими самими обставинами – понесеними витратами на навчання ОСОБА_3 у вищому навчальному закладі Чернівецькому національному університеті ім. Ю. Федьковича та витратами, понесеними у зв`язку з проживанням ОСОБА_3 у гуртожитку.

Фактичні обставини справи, встановлені судом
У справі встановлено, що сторони є батьками: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується даними копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 та даними копії свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_2 , згідно з даними якого ОСОБА_4 змінила прізвище на ОСОБА_5 .
ОСОБА_3 навчається у Чернівецькому національному університеті імені Ю. Федьковича за денною формою здобуття освіти за освітньою програмою французько-український переклад та переклад з другої іноземної мови за спеціальністю 035 Філологія, спеціалізація 035.055 Романські мови і література (переклад включно), що підтверджується даними Договору № 13/24/124 про надання освітніх послуг між закладом вищої освіти та фізичною (юридичною) особою від 12.08.2024.
Відповідно до п. 12 договору, фінансування навчання здійснюється за рахунок коштів фізичних та юридичних осіб.
Відповідно до Додаткової угоди № 13/24/124-1 від 25.08.2025 до договору № 13/24/124 від 12.08.2024 про надання освітніх послуг між закладом вищої освіти та фізичною (юридичною) особою, загальна вартість освітньої послуги становить 150300 гривень; розмір плати за один рік складає 38600 грн.
Здійснення витрат позивачкою на оплату навчання ОСОБА_3 у Чернівецькому національному університеті ім. Ю. Федьковича підтверджується даними копій квитанції та платіжних інструкцій на загальну суму 39 750 грн: № 10001/0182 від 20.08.2024 на суму 17 250 грн; № 0.0.4520837463.1 від 29.08.2025 на суму 10 000 грн; № 0.0.4553789426.1 від 21.09.2025 на суму 2 500 грн; № 0.0.4574177863.1 від 09.10.2025 на суму 10 000 грн.
Відповідно до Договору № 84 від 30.08.2024 про надання у тимчасове користування ліжко-місця у житловій кімнаті, місць загального користування, меблів, сантехнічного та електричного обладнання у студентському гуртожитку та збереження майна Чернівецького національного університету ім. Ю. Федьковича, укладеного між Чернівецьким національним університетом ім. Ю. Федьковича та ОСОБА_3 та її законним представником ОСОБА_1 , ОСОБА_3 надано у тимчасове користування ліжко-місце у кімнаті для проживання та загального користування, укомплектованої меблями, сантехнічним та електротехнічним обладнанням. 
Відповідно до п. 4.11. договору, мешканець ОСОБА_3 зобов`язується своєчасно вносити плату за проживання. Аналогічні умови передбаченні Договором № 101 (б) від 01.09.2025.
Здійснення витрат позивачкою на оплату проживання ОСОБА_3 у гуртожитку Чернівецького національного університету ім. Ю. Федьковича підтверджується даними копій квитанцій на загальну суму 40 048,34 грн: № 10001/0182 від 29.08.2024 на суму 4 000 грн; № 300494693 від 03.11.2024 на суму 194,40 грн; № 308031013 від 22.12.2024 на суму 2 500 грн; № 312261407 від 23.01.2025 на суму 2 500 грн; № 316196231 від 23.02.2025 на суму 2 500 грн; № 319733584 від 26.03.2025 на суму 2 500 грн; № 323131266 від 30.04.2025 на суму 2 500 грн; № 325673787 від 27.05.2025 на суму 1 062,72 грн; № 325672881 від 27.05.2025 на суму 1 700 грн; № 328094912 від 25.06.2025 на суму 2 500 грн; № 330115542 від 23.07.2025 на суму 2 500 грн; № 523663340387 від 24.08.2025 на суму 2 500 грн; № 527160763238 від 28.09.2025 на суму 3 000 грн; № 0.0.4574128635.1 від 09.10.2025 на суму 9 000 грн; № 334319738 від 09.10.2025 на суму 1 062,72 грн.
З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку та доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 10.07.2019, на підставі виконавчого листа №125/1463/19, виданого 17.07.2019 Барським районним судом Вінницької області.
Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 59710652 від 10.12.2025, ОСОБА_2 станом на 13.08.2025 має заборгованість у розмірі 400,78 грн.
Згідно з даними відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 11.12.2025, ОСОБА_2 з січня 2025 року по жовтень 2025 року отримав 14 700,22 грн доходу.
Обставини про те, що відповідач має дружину та двох неповнолітніх дітей підтверджуються даними копій свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 08.06.2014, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 ; свідоцтва про народження ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 – батьками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_8 серії НОМЕР_4 від 11.01.2017; рішення Барського районного суду Вінницької області у справі № 125/150/23 від 01.05.2023 про усиновлення ОСОБА_2 ОСОБА_9 ; повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 19.07.2023, де батьком ОСОБА_9 вказаний ОСОБА_2 ; довідки про склад сім`ї відповідача № 08-58/651 від 10.12.2025.
На підтвердження надання відповідачем матеріальної допомоги своїй матері ОСОБА_10 , яка є непрацездатною (пенсіонер за віком), представник відповідача долучив до відзиву копії: свідоцтва про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_6 від 24.04.1985; свідоцтва про смерть батька відповідача - ОСОБА_11 серії НОМЕР_7 від 10.10.2018; пенсійного посвідчення серії НОМЕР_8 від 21.03.2023 на ім`я ОСОБА_10 .
На спростування доводів відповідача про те, що він має непрацездатну матір, яка перебуває на його утриманні, представник позивачки долучив копію довідки ВСП «Барський фаховий коледж транспорту та будівництва НТУ» № 1598 від 09.01.2026, згідно з даними якої ОСОБА_10 з 02.10.2000 і до теперішнього часу працює архіваріусом у ВСП «Барський фаховий коледж транспорту та будівництва НТУ» та надав копії довідок про її доходи за період з 2023 року по 2025 рік включно.
Згідно з даними довідки Військової частини НОМЕР_9 про грошове забезпечення, надану на запит представника відповідача, розмір нарахованого та виплаченого грошового забезпечення ОСОБА_12 за період проходження служби у НОМЕР_10 прикордонному загоні з 01.12.2025 по 14.01.2026 становить 48 928,27 грн.

Позиція суду апеляційної інстанції
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з положеннями частини першої статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на таке.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
В силу положень частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Згідно з частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до частини першої статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частинами першою, третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).
Згідно з вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Відповідно до частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).
Навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини, тобто не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, згідно з положеннями статті 185 СК України.
Такі висновки апеляційного суду узгоджуються з висновками Верховного Суду у постанові від 26 серпня 2021 року у справі № 336/1488/19.
Разом із тим, з досягненням повноліття ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 втратила правовий статус дитини (стаття 6 СК України), отже, вказані позовні вимоги стосуються утримання повнолітньої дитини.
Разом з тим, статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання).
При цьому, стаття 199 СК України передбачає лише право на стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання, а не додаткових витрат на повнолітню дитину.
Саме такі висновки щодо застосування статті 185 СК України висловлені в постановах Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15, від 24 липня 2019 року в справі №521/2016/16-ц, від 25 лютого 2020 року в справі №521/4397/17.
Крім того, у постанові Верховного Суду від 26 серпня 2020 року у справі № 336/1488/19 вказано: «суд касаційної інстанції зауважує, що навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України».
Як встановлено судом, за позовом позивачки з відповідача стягувалися аліменти, так, на користь ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку та доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 10.07.2019, на підставі виконавчого листа №125/1463/19, виданого 17.07.2019 Барським районним судом Вінницької області.
В апеляційній скарзі позивачка зазначає, що суд першої інстанції не врахував позицію Верховного Суду, викладену у постанові 08 травня 2023 року у справі №756/9882/19, в якій суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередньої інстанції, за якими з відповідача було стягнено суму додаткових витрат на утримання дитини в порядку статті 185 СК України у зв`язку з навчанням дитини у платному закладі здобуття освіти.
У цій постанові суд зазначив, що вирішуючи позовну вимогу про стягнення додаткових витрат на навчання доньки, суд дав правильну оцінку тому, що обрання напрямку та закладу навчання здійснювалося обома батьками спільно, проти навчання доньки у платному приватному закладі відповідач на той час не заперечував, підписував документи на навчання доньки).
Крім того, місцевий суд не взяв до уваги висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19), відповідно до якого, доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть, бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно- курортне лікування тощо).
У вказаній постанові суд зазначив, що витрати, які понесла та буде нести позивач, зумовлені негативними фактами (хвороба), що вимагають додаткових матеріальних витрат на утримання дитини, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Висновки, викладені в постановах Верховного суду від 08 травня 2023 року у справі №756/9882/19, від 04 грудня 2019 року у справі № 320/383/19, на які позивачка посилається у апеляційній скарзі, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки їх сформульовано у справах, фактичні обставини яких є відмінними від обставин справи, що переглядається, в якій навчання доньки сторін у закладі вищої освіти Чернівецькому національному університеті ім. Ю. Федьковича, не було погоджено спільно обома батьками; витрати, пов`язані із начинням дитини у вищому навчальному закладі, не можуть вважатись додатковими витратами на утримання дитини, оскільки не викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
У справі, що переглядається, висновок суду першої інстанції щодо відмови позивачці у стягненні додаткових витрат на утримання дитини не суперечить загальним висновкам Верховного Суду щодо застосування статті 185 СК України.
В апеляційній скарзі позивачка посилається на те, що оскаржуване судове рішення порушує принцип забезпечення найкращих інтересів дитини.
Апеляційний суду бере до уваги, що 20 листопада 1959 року Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй було проголошено Декларацію прав дитини для забезпечення дітям щасливого дитинства. Вказана Декларація стала першим міжнародно-правовим документом, яким проголошено принцип якнайкращого забезпечення інтересів дитини і яка враховує те, що дитина внаслідок її фізичної й розумової незрілості потребує спеціальної охорони та піклування, зокрема належного правового захисту до й після народження. Із метою поліпшення умов життя дітей та продовження міжнародного співробітництва в цій сфері охоплені Декларацією основоположні засади захисту прав неповнолітніх були вдосконалені та закріплені в Конвенції про права дитини, яку було прийнято Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року та ратифіковано Україною 27.02.1991 року.
Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, чи здійснюються вони державними, приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними або законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, має бути наданий такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя (ураховуючи при цьому права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, що відповідають за неї за законом), і для цього використовують всі відповідні законодавчі й адміністративні заходи.
Окрім Конвенції про права дитини 1989 року, принцип забезпечення «найкращих інтересів дитини» також закріплений у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року; Конвенції про захист дітей та співробітництво в галузі міжнародного усиновлення 1993 року; Конвенції про юрисдикцію, застосовне право, визнання, виконання та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та заходів захисту дітей 1996 року й низці інших. Комітетом ООН із прав дитини принцип «найкращих інтересів дитини» був докладно потлумачений у Зауваженні загального порядку № 14 (2013) «Про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню її інтересів». Зокрема, Комітет акцентує увагу на тому, що призначенням концепції найкращих інтересів дитини є забезпечення повномасштабної та ефективної реалізації всіх прав, проголошених у Конвенції, усебічний розвиток дитини (п. 4 ), оцінка найкращих інтересів дитини в кожному окремому випадку при дотриманні балансу «усіх елементів, необхідних для прийняття рішення в конкретній ситуації для конкретної дитини або групи дітей» (п. 46). Визначення того, яке саме рішення буде прийнято в «найкращих інтересах дитини», має починатися з оцінки конкретних обставин, що роблять дитину унікальною. Це означає врахування судом одних та ігнорування інших елементів, а також впливає на те, яким чином вони будуть ураховані один щодо одного (п. 49).
Наявним у справі доказам суд першої інстанції дав належну правову оцінку та з урахуванням всіх обставин у справі правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягали застосуванню, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача додаткових витрат у вигляді половини оплати на навчання дочки, яка досягнула повноліття.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Доводи апеляційної скарги, колегією суддів розцінюються критично і до уваги не приймаються, оскільки не знайшли свого підтвердження і зводяться лише до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надано належну правову оцінку та до тлумачення норм права на розсуд апелянта, однак при цьому не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та жодним чином не спростовують висновків суду, викладених в рішенні.
Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).
Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Висновки суду ґрунтуються на повно і всебічно з`ясованих обставинах справи, перевірених належними доказами, на які є посилання в рішенні суду і яким суд дав правильну юридичну оцінку.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат
За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат та відсутні підстави для розподілу судових витрат за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Барського районного суду Вінницької області від 06 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий        Ю. Б. Войтко

Судді:          М. В. Матківська 

І. М. Стадник