ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2026 р. 	Справа № 520/27964/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Жигилія С.П. , Макаренко Я.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.02.2026, головуючий суддя І інстанції: Григоров Д.В., м. Харків, повний текст складено 02.02.26 по справі № 520/27964/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області   
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі по тексту – ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, відповідач, пенсійний орган), в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення відділу призначення пенсії управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії № 203950011809 від 28 березня 2025 року, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком з 23 грудня 2024 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 невизнаний стаж роботи за періоди його роботи з 14 листопада 1985 року по 30 грудня 1989 року в Дергачівській райсільгосптехніці, з 31 грудня 1989 року по 26 грудня 1990 року в Дергачівському ремонтно-транспортному підприємстві та з 27 грудня 1990 року по 12 березня 1991 року в Дергачівський «Агросервіс»;
- зобов`язати Головне правління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 23 грудня 2024 року з урахуванням стажу його роботи з 14 листопада 1985 року по 30 грудня 1989 року в Дергачівській райсільгосптехніці, з 31 грудня 1989 року по 26 грудня 1990 року в Дергачівському ремонтно-транспортному підприємстві та з 27 грудня 1990 року по 12 березня 1991 року в Дергачівський «Агросервіс».
В обґрунтування позовних вимог послався на протиправність рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області № 203950011809 від 28 березня 2025 року, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскільки трудовою книжкою позивача у повному обсязі підтверджується наявність достатнього страхового стажу 34 роки 10 місяців 20 днів, а допущення роботодавцем недоліків при оформленні первинної документації не може позбавляти особу права на соціальний захист, так як відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а не на працівника.
Крім того, звернув увагу, що період трудової діяльності ОСОБА_1 з 14.11.1985 по 12.03.1991 підтверджується показами свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що у повному обсязі узгоджується із вимогами абзацу 1 пункту 18 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, а тому такий період підлягає врахуванню до страхового стажу.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.02.2026 по справі № 520/27964/25 адміністративний позов – задоволено частково, зроблено вихід за межі позовних вимог.
Визнано протиправним та скасовано рішення відділу призначення пенсії управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії № 203950011809 від 28 березня 2025 року, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком з 23 грудня 2024 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 невизнаний стаж роботи за періоди його роботи з 14 листопада 1985 року по 30 грудня 1989 року в Дергачівській райсільгосптехніці, з 31 грудня 1989 року по 26 грудня 1990 року в Дергачівському ремонтно-транспортному підприємстві та з 27 грудня 1990 року по 12 березня 1991 року в Дергачівський «Агросервіс».
Зобов`язано Головне правління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення йому пенсії за віком від 19.03.2025р. з урахуванням наявного стажу його роботи: з 14 листопада 1985 року по 30 грудня 1989 року в Дергачівській райсільгосптехніці, з 31 грудня 1989 року по 26 грудня 1990 року в Дергачівському ремонтно-транспортному підприємстві та з 27 грудня 1990 року по 12 березня 1991 року в Дергачівський «Агросервіс» та ухвалити відповідне рішення, з урахуванням висновків суду, викладених в цьому рішенні.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ: 21910427) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім гривень) 96 коп. Решту судових витрат залишено за позивачем.
Позивач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість просить суд апеляційної інстанції змінити судове рішення Харківського окружного адміністративного від 02 лютого 2026 року у справі № 520/27964/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії та викласти абзац четвертий резолютивної частини судового рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2026 року у справі № 520/27964/25 у наступній редакції: 
«Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 23 грудня 2024 року з урахуванням стажу його роботи з 14 листопада 1985 року по 30 грудня 1989 року в Дергачівській райсільгосптехніці, з 31 грудня 1989 року по 26 грудня 1990 року в Дергачівському ремонтно-транспортному підприємстві та з 27 грудня 1990 року по 12 березня 1991 року в Дергачівський «Агросервіс»;
Викласти мотивувальну частину судового рішення в оскаржуваній частині шляхом зазначення мотивів щодо відсутності, за даних обставин, дискреційних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області при прийнятті рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком;
Здійснити перерозподіл судових витрат. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про дискреційність повноважень ГУ ПФУ в частині призначення позивачу пенсії, адже з урахуванням стажу роботи ОСОБА_1 з 14 листопада 1985 року по 30 грудня 1989 року в Дергачівській райсільгосптехніці, з 31 грудня 1989 року по 26 грудня 1990 року в Дергачівському ремонтно-транспортному підприємстві та з 27 грудня 1990 року по 12 березня 1991 року в Дергачівський «Агросервіс», останнім дотримано всіх умов, що дають право на призначення пенсії, а тому у відповідача відсутній інший вид правомірної поведінки, окрім як призначити позивачу таку пенсію.
Натомість, оскаржуваним судовим рішенням, Харківський окружний адміністративний суд, вийшовши за межі позовних вимог та зобов`язавши відповідача повторно розглянути заяву позивача з урахуванням висновків суду, не в повній мірі захистив порушені права та, встановивши наявність усіх умов для призначення ОСОБА_1 , пенсії, помилково відмовив у задоволенні такої вимоги, оскільки обраний судом спосіб захисту порушеного права позивача є неефективним.
Відповідач також не погодився із рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позову та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.02.2026 по справі № 520/27964/25 скасувати в частині задоволення позовних вимог, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.
Апеляційна скарга мотивована твердженнями про відсутність в діях пенсійного органу будь-яких ознак протиправності, оскільки загальний страховий стаж ОСОБА_1 складає 28 років 0 місяців 9 днів, що є недостатнім для призначення бажаної пенсії (для права на пенсію за віком необхідний страховий стаж позивача має складати 29 років 5 місяців 23 дні).
У свою чергу, за результатами розгляду документів до страхового стажу не зараховано період роботи з 14.11.1985 по 12.03.1991 згідно з актом опитування свідків, оскільки з їхніх трудових книжок неможливо встановити, що вони працювали разом із заявником на одному підприємстві. За таких обставин вважав, що Головне управління у спірних правовідносинах діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 3 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу відповідача слід відхилити, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 19.03.2025 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з заявою про призначення пенсії за віком.
Заява позивача була розглянута ГУ Пенсійного фонду в Дніпропетровській області з урахуванням принципу екстериторіальності, відповідно до Порядку № 22-1 подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України від 25.11.2005р. № 22-1 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 28.03.2025 № 203950011809 було відмовлено ОСОБА_1 у призначені пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"; роз`яснено, що до страхового стажу роботи не зараховано період роботи з 14.11.1985 по 12.03.1991, згідно з актом опитування свідків - оскільки з трудових книжок свідків неможливо встановити, що вони працювали разом із заявником на одному підприємстві.
Позивач, не погодившись із не зарахуванням до його страхового стажу періоду роботи з 14.11.1985 по 12.03.1991, звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення пенсійного органу та зобов`язання зарахувати спірний трудовий стаж до страхового та призначити пенсію за віком.
Задовольняючи позовні вимоги в частині скасування рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області № 203950011809 від 28 березня 2025 року, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та протиправності спірного рішення, оскільки відповідальність за окремі недоліки у трудовій книжці позивача повинна бути покладена безпосередньо на посадових осіб установи-роботодавця, а тому неналежне оформлення трудової книжки не може бути підставою для виключення періодів роботи з трудового стажу позивача з 14.11.1985 по 12.03.1991 у Дергачівській райсільгосптехніці, Дергачівському ремонтно-транспортному підприємстві та Дергачівському "Агросервісі", які дають йому право на призначення/перерахунок пенсії. А відтак, записи трудової книжки позивача стосовно періоду роботи з 14.11.1985 по 12.03.1991р не можуть вважатися неправильними або неточними.
З огляду на вищенаведене, суд вважав, що неможливість встановити факту роботи свідків на одному підприємстві з позивачем через неналежну організацію кадрової роботи на підприємстві не може бути підставою для відмови у зарахуванні спірного стажу, так як в даному випадку відсутня вина позивача.
Судом відмовлено у задоволенні позовної вимоги щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком, з огляду на дискреційність таких повноважень відповідача.
Суд вбачав наявними підстави для виходу за межі заявлених позовних вимог шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду, викладених в цьому рішенні щодо зарахування до страхового стажу позивача періоду його роботи з 14 листопада 1985 року по 12 березня 1991 року та прийняти за цією заявою відповідне рішення.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.
Отже, право особи на належне отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.
За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом № 1058-ІV.
Згідно з положеннями статті 1 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Відповідно до частини 1 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно із частиною 2 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
За приписами частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 44 Закону № 1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Призначення пенсії за віком здійснюється автоматично (без звернення особи) у разі набуття застрахованою особою права на призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, на підставі відомостей, наявних у системі персоніфікованого обліку, якщо до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, особа не повідомила про бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.
За змістом частини першої статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:
з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;
з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;
з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;
з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;
з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;
з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;
з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;
з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;
з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;
з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;
починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
Судом першої інстанції зі змісту спірного рішення встановлено, що станом на дату звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком позивач досяг 60 років. Пенсійний орган визначив необхідний страховий стаж для призначення пенсії – 29 років 5 місяців 23 дні.
Відповідно до статті 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
В силу пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі по тексту - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно із пунктом 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами необхідне лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.
Колегія суддів наголошує, що законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 січня 2023 року в справі № 171/843/17.
Пунктом 20 Порядку № 637 передбачено, що у тих випадках, коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій. В довідці має бути вказано: період роботи, що зараховується до спеціального стажу: професія або посада, характер роботи: розділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включаються період роботи, первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
З аналізу наведеної норми слідує, що виключно у випадку, коли у трудовій книжці взагалі відсутні відомості про період роботи, що дає право на призначення пенсії, надаються довідки із зазначенням відповідних відомостей.
Відповідно до трудової книжки позивача, ОСОБА_1 працював : з 14 листопада 1985 року по 30 грудня 1989 року в Дергачівській райсільгосптехніці, з 31 грудня 1989 року по 26 грудня 1990 року в Дергачівському ремонтно-транспортному підприємстві та з 27 грудня 1990 року по 12 березня 1991 року в Дергачівський «Агросервіс»;
Отже, всі спірні періоди трудової діяльності позивача у повному обсязі підтверджуються трудовою книжкою.
Також, в матеріалах справи наявна довідка про перейменування Дергачівського районного об`єднання «Сільгосптехніка» в Дергачівське ремонтно-транспортне підприємство, яке 26.12.1990 перейменовано у Дергачівський "Агросервіс".
Обставини роботи ОСОБА_1 з 14.11.1985 по 12.03.1991 також підтверджується долученими до матеріалів справи показами свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оформленими у відповідності до вимог Порядку № 637.
При цьому, колегія суддів відхиляє покликання апелянта на неможливість встановлення роботи свідків на одному підприємстві із позивачем, так як із долучених до матеріалів справи трудових книжок ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 чітко вбачається наявність записів про трудову діяльність у Дергачівському районному об`єднанні «Сільгосптехніка», Дергачівському ремонтно-транспортному підприємстві та Дергачівському "Агросервісі", що спростовує твердження про зворотне.
При цьому, колегія суддів враховує висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 21.02.2018 у справі № 87/975/17, відповідно до якого, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи інших офіційних документах. Неточні записи у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи на підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не можуть бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу, що дає право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві. У свою чергу, недоліки ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не можуть бути підставою для позбавлення особи її права на соціальний захист.
Судом апеляційної інстанції враховано, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
У свою чергу, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15-а.
Також, Верховним Судом у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а зазначено, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та, як наслідок, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування / призначення пенсії.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що право позивача на зарахування спірного періоду до страхового стажу для перерахунку пенсії не повинно бути обмежено обставинами, незалежними від нього, а саме допущення роботодавцем неточностей при оформленні трудової книжки.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 4.2 розділу 4 Порядку 22-1, при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, зокрема:
реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта;
уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування;
повідомляє про необхідність до оформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів;
надсилає запити про витребування з відповідних інформаційних систем необхідних відомостей, передбачених пунктом 2.28 розділу II цього Порядку.
Тобто, перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні стажу позивачу при призначенні пенсії.
Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 21.02.2020 у справі № 291/99/17, від 12.04.2021 у справі № 219/4550/17, від 03 червня 2021 року у справі № 127/8001/17.
Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність у пенсійного органу правових підстав для відмови у зарахуванні періоду роботи позивача з 14 листопада 1985 року по 30 грудня 1989 року в Дергачівській райсільгосптехніці, з 31 грудня 1989 року по 26 грудня 1990 року в Дергачівському ремонтно-транспортному підприємстві та з 27 грудня 1990 року по 12 березня 1991 року в Дергачівський «Агросервіс» до страхового стажу, а тому такі підлягають врахуванню.
Беручи до уваги, що страховий стаж позивача з 14 листопада 1985 року по 30 грудня 1989 року в Дергачівській райсільгосптехніці, з 31 грудня 1989 року по 26 грудня 1990 року в Дергачівському ремонтно-транспортному підприємстві та з 27 грудня 1990 року по 12 березня 1991 року в Дергачівський «Агросервіс» підлягає зарахуванню до періодів трудової діяльності, що дає право на призначення пенсії за віком та у своїй сукупності із вже визнаним пенсійним органом страховим стажем (28 років 9 днів) становить більше 33 років, а вік ОСОБА_1 становить 60 років, колегія суддів дійшла висновку про дотримання позивачем всіх умов, що дають йому право на призначення пенсії за віком та відсутність в пенсійного органу правових підстав для відмови в її призначенні. 
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про протиправність рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області № 203950011809 від 28 березня 2025 року та наявність підстав для його скасування.
Щодо обраного судом першої інстанції способу захисту порушеного права позивача колегія суддів зазначає наступне.
Колегія суддів зауважує, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.
Згідно з положеннями Рекомендації Комітету ОСОБА_4 Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_4 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.
На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
З огляду на те, що єдиною підставою для відмови у призначенні пенсії за віком слугувало не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 стажу роботи за періоди його роботи з 14 листопада 1985 року по 30 грудня 1989 року в Дергачівській райсільгосптехніці, з 31 грудня 1989 року по 26 грудня 1990 року в Дергачівському ремонтно-транспортному підприємстві та з 27 грудня 1990 року по 12 березня 1991 року в Дергачівський «Агросервіс», що визнано судом протиправним, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у пенсійного органу вибору діяти інакше у спірних правовідносинах ніж призначити пенсії.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Разом з цим, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.
Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Враховуючи викладене, з огляду на дотримання позивачем всіх умов, які дають йому право на призначення пенсії за віком, колегія суддів вважає, що обраний судом першої інстанції спосіб захисту не є належним та не призведе до остаточного вирішення спору, у зв`язку із чим, з метою поновлення прав позивача на пенсію, виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав позивача без необхідності додаткових його звернень до суду та виконання будь-яких інших умов для цього, належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 23 грудня 2024 року з урахуванням стажу його роботи з 14 листопада 1985 року по 30 грудня 1989 року в Дергачівській райсільгосптехніці, з 31 грудня 1989 року по 26 грудня 1990 року в Дергачівському ремонтно-транспортному підприємстві та з 27 грудня 1990 року по 12 березня 1991 року в Дергачівський «Агросервіс».
Відповідно до статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За приписами пункту 4 частини 1 статті 317 КАС України неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.
З огляду на те, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про дотримання позивачем всіх умов, які дають йому право на призначення пенсії за віком, однак обрав неефективний спосіб захисту порушеного права, що не призведе до остаточного вирішення спору, колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.02.2026 по справі № 520/27964/25 в частині відмови у задоволення позову та зобов`язання Головного правління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення йому пенсії за віком від 19.03.2025р. з урахуванням наявного стажу його роботи: з 14 листопада 1985 року по 30 грудня 1989 року в Дергачівській райсільгосптехніці, з 31 грудня 1989 року по 26 грудня 1990 року в Дергачівському ремонтно-транспортному підприємстві та з 27 грудня 1990 року по 12 березня 1991 року в Дергачівський «Агросервіс» та ухвалити відповідне рішення, з урахуванням висновків суду, викладених в цьому рішенні, слід скасувати з прийняттям постанови про задоволення позову в цій частині.
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.02.2026 у справі № 520/27964/25 залишити без змін.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з частиною 6 статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина 7 статті 139 КАС України).
Відповідно до наявної в матеріалах справи платіжної інструкції № 2.554642165.1 позивачем сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2906,88 грн.
Отже, враховуючи вищенаведені висновки суду апеляційної інстанції, відповідно до частин 3, 6 статті 139 КАС України, стягненню на користь позивача підлягають судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2906,88 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, як суб`єкта владних повноважень.
Керуючись ст.139, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.02.2026 по справі № 520/27964/25 в частині відмови у задоволення позову та зобов`язання Головного правління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення йому пенсії за віком від 19.03.2025р. з урахуванням наявного стажу його роботи: з 14 листопада 1985 року по 30 грудня 1989 року в Дергачівській райсільгосптехніці, з 31 грудня 1989 року по 26 грудня 1990 року в Дергачівському ремонтно-транспортному підприємстві та з 27 грудня 1990 року по 12 березня 1991 року в Дергачівський «Агросервіс» та ухвалити відповідне рішення, з урахуванням висновків суду, викладених в цьому рішенні - скасувати.
Прийняти в цій частині постанову, якою задовольнити позов.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (Україна, 49094, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, будинок 26, код ЄДРПОУ 21910427) призначити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію за віком з 23 грудня 2024 року з урахуванням стажу його роботи з 14 листопада 1985 року по 30 грудня 1989 року в Дергачівській райсільгосптехніці, з 31 грудня 1989 року по 26 грудня 1990 року в Дергачівському ремонтно-транспортному підприємстві та з 27 грудня 1990 року по 12 березня 1991 року в Дергачівський «Агросервіс».
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.02.2026 у справі № 520/27964/25 залишити без змін.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (Україна, 49094, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, будинок 26, код ЄДРПОУ 21910427) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2906,88 (дві тисячі дев`ятсот шість) грн, 88 коп.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	С.П. Жигилій   Я.М. Макаренко