Справа №333/356/26
Провадження №2/333/1950/26
РІШЕННЯ
Іменем України
01 липня 2026 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого – судді Тучкова С.С., за участю секретаря судового засідання Шелесько Ю.О., представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, за правилами загального позовного провадження, цивільну справи №333/356/26 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, - 

В С Т А Н О В И В:

14 січня 2026 року позивачка ОСОБА_3 звернулася до Комунарського районного суду м.Запоріжжя із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, який спочатку 18.05.2026 року, а потім 05.06.2026 року було уточнено, в якому, з урахуванням зменшення позовних вимог, просить суд в порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку житлового будинку загальною площею 79 кв.м., житловою площею 49 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що перебувала з 03.01.2020 року у шлюбі з відповідачем. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09.10.2024 року шлюб розірвано. Під час шлюбу 02.11.2020 року сторонами було придбано житловий будинок, загальною площею 79 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 . У зв`язку з викладеним, позивачка просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку, загальною площею 79 кв.м, житловою площею 49 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 03.02.2026 року відкрито провадження по справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження у справі і призначено підготовче засідання.
19.03.2026 року до канцелярії суду від представника відповідача надійшов відзив, в якому він визнає за позивачкою право власності на 1/2 частку житлового будинку, загальною площею 79 кв.м, житловою площею 49 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 19.05.2026 року підготовче провадження по справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті.
У судове засідання позивачка не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно і належним чином.
Представник позивачки у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі.
Відповідач у судовому засіданні уточнений позов визнав.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, дійшов таких висновків.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 
03.01.2020 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстрований Мелітопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №05 (а.с.8-9). 
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09.10.2024 року по цивільній справі №607/17094/24, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.8-9). 
Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Під час шлюбу за спільні кошти сім`ї 02.11.2020 року відповідачем і позивачкою було придбано житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу №979, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Рій К.Ю.
Право власності на вказаний житловий будинок зареєстроване за ОСОБА_2 (а.с.52).
Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 Сімейного кодексу України).
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 61 Сімейного кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.
Частиною 1 ст. 69 Сімейного кодексу України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та ст. 372 ЦК України.
Згідно з ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Відповідно до ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до змісту вказаних норм у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними.
Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У зв`язку з викладеним, судом встановлено, що спірний житловий будинок відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу.
У зв`язку з викладеним, враховуючи визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що уточнений позов підлягає задоволенню.
При цьому як указував Верховний Суд у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 615/1364/16-ц (провадження № 61-6575св19), аналіз статті 71 Сімейного кодексу України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні спору про поділ майна, суд може не погодитися із запропонованим варіантом поділу такого майна та провести його поділ у інший спосіб, враховуючи інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставин, що мають істотне значення.
Таким чином, обрання судом при вирішенні спору варіанту поділу майна подружжя, при наявності вимоги про його поділ, відмінного від того, про який просив позивач, не може бути розцінене як вихід судом за межі позовних вимог, оскільки позовна вимога – це поділ майна подружжя і вона є незмінною при будь-якому варіанті його поділу.
Подібні правові висновки викладено Верховним Судом у постанові від 23 лютого 2022 року у справі № 496/1069/18 (провадження № 61-20433св21).
Позивачкою заявлено лише вимогу про визнання за нею права власності на 1/2 частку житлового будинку. 
Суд вважає, що частки майна дружини та чоловіка є рівними.
Таким чином, суд, встановивши, що спірний житловий будинок є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та вирішуючи позовну вимогу про його поділ, з метою вичерпання будь-яких підстав для невизначеності прав сторін у володінні майном, вважає за необхідне визнати право власності на іншу 1/2 частку житлового будинку за відповідачем. 
Пунктом 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору.
Позивачка і відповідач звільнені від сплати судового збору.
Згідно зі ст.141 ЦПК України якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст.57, 60, 61, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України, ст.ст.10-13, 77-80, 141, 263-265 ЦПК України, суд –
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя – задовольнити повністю.
В порядку поділу майна подружжя визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 і ОСОБА_2 нерухоме майно: житловий будинок загальною площею 79 кв.м., житловою площею 49 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_3 (РНОКПП – НОМЕР_1 ) у порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частку житлового будинку загальною площею 79 кв.м., житловою площею 49 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП – НОМЕР_2 ) у порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частку житлового будинку загальною площею 79 кв.м., житловою площею 49 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Повне судове рішення складене 01 липня 2026 року.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя           С.С. Тучков