ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
22.06.2026	Справа № 910/3020/26	
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Морозова С.М. розглянувши без повідомлення сторін у спрощеному позовному провадженні справу
за позовом Дочірнього підприємства "Спеціалізоване ремонтно-будівельне управління "Ліфт-3", м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлово-будівельна компанія "Управдом", м. Київ
про стягнення 372 679,36 грн, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
19.03.2026 року Дочірнє підприємство "Спеціалізоване ремонтно-будівельне управління "Ліфт-3" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлово-будівельна компанія "Управдом" (відповідач) суми заборгованості в розмірі 201 841,86 грн за неоплачену вартість робіт з ТО ліфтів за грудень 2025 року та счень 2026 року, 38 070,00 грн за неоплачену вартість матеріалів та запасних частин до ліфтів, 125 971,37 грн за дострокове розірвання Договору, 5 392,26 грн пені, 532,75 грн 3% річних та 871,12 грн інфляційних втрат, у зв`язку з непроведенням відповідачем розрахунку за надані позивачем послуги згідно Договору на технічне обслуговування ліфтів №514/23 від 01.08.2023 року.
Згідно з п. 2 ч. 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.
Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються що малозначні справи.
Частиною 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі. 
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.04.2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами та запропоновано сторонам у встановлені судом строки подати відповідні заяви по суті.
З метою повідомлення відповідача про розгляд даної справи та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвалу суду від 14.04.2026 року в електронному вигляді було надіслано відповідачу в його електронний кабінет (довідка про доставку електронного листа 14.04.2026 року міститься в матеріалах справи).
29.04.2026 року відповідачем направлено до суду відзив на позовну заяву, в якому ним заперечено заявлені позовні вимоги, та вказано про неналежне виконанням позивачем його зобов`язань за договором, незабезпеченням останнім необхідного рівня обслуговування ліфтів, тривалим простоєм ліфтового обладнання, на підтвердження чого надано висновки експертизи №33628558-09-01-11/1.26 від 21.04.2026, №33628558-09-01-11/2.26 від 21.04.2026, №33628558-09-01-11/3.26 від 21.04.2026, №33628558-09-01-11/4.26 від 21.04.2026, складені Товариством з обмеженою відповідальністю "Карола", згідно з якими ліфти пасажирські №D2NB5396, №D2NB5400, №D2NB5478, №D2NB5475 знаходяться в несправному стані. Відповідачем також зазначено, що масовий характер несправностей ліфтів, що підтверджується журналом заявок від мешканців щодо виходу їх з ладу, відсутність належного результату після ремонту ліфтів є вагомим доказом неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків за Договором і як наслідок відсутність обов`язку відповідача здійснювати оплату пред`явлених позивачем сум.
11.05.2026 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що наданий відповідачем журнал заявок від мешканців щодо виходу з ладу ліфтів є внутрішнім документом відповідача та не містить доказів того, що позивачу вказані заявки передавались і позивач мав доступ до вказаного журналу. Також позивачем зазначено, що відповідачем жодного разу не направлялись на адресу позивача мотивовані відмови від прийняття послуг за Договором. У запереченнях позивач також наголосив на тому, що позивача не було залучено до експертного обстеження ліфтів, що ставить під сумнів об`єктивність наданих висновків. Окрім того, відновлювальні роботи на ліфтах проводились позивачем лише після погодження з відповідачем, тому заперечення відповідача є незрозумілими.
Правом на подачу до суду заперечень на відповідь на відзив відповідач не скористався.
Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:
01.08.2023 між Дочірнім підприємством "Спеціалізоване ремонтно-будівельне управління "Ліфт-3" (надалі - виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Житлово-будівельна компанія «Управдом» (далі - замовник) укладено Договір на технічне обслуговування ліфтів №514/23 (надалі - Договір), умовами п. 1.1. якого передбачено, що замовник доручає, а виконавець приймає на себе обов?язок по організації та виконанню робіт з технічного обслуговування ліфтів (далі - ТО ліфтів), на об?єктах Замовника відповідно до Додатку №1, який є невід?ємною частиною Договору. Замовник, в свою чергу, приймає та оплачує виконані Виконавцем роботи.
Відповідно до п. 2.1. Договору, щомісячна вартість робіт з ТО ліфтів за Договором складає 95 432,86 грн, крім того ПДВ 20% - 19 086,57 грн, разом 114 519,43 грн. Індивідуальний розрахунок вартості технічного обслуговування ліфтів наведено у додатку №1, який є невід`ємною частиною договору. Вартість робіт може бути змінена в сторону її збільшення або зменшення у визначених у п.п.2.1.1.-2.1.3. випадках.
Згідно п. 2.2. Договору, розрахунки за виконані роботи здійснюються замовником щомісячно в національній валюті України, шляхом перерахування грошових коштів, вказаних в 2.1. даного Договору, на розрахунковий рахунок виконавця не пізніше 10 (десятого) числа місяця, що є наступним після періоду, в якому виконано відповідні роботи.
Відповідно до п. 2.8. Договору, вартість матеріалів та запасних частин, які використовуються з метою підтримки ліфтів у належному стані, оплачується додатково замовником.
У п. 4.1. Договору сторони погодили, що в останній день поточного місяця виконавець надає замовнику Акти здачі-прийняття виконаних робіт з зазначенням їх вартості.
За умовами п. 4.2. Договору, замовник підписує Акти здачі-прийняття виконаних робіт, засвідчує підпис печаткою і, в разі відсутності зауважень щодо виконаних робіт, протягом 3 (трьох) робочих днів повертає примірник Акту здачі-прийняття виконаних робіт Виконавцю, або в цей же термін надає Виконавцю мотивовану письмову відмову у прийнятті послуг. У випадку неповернення Виконавцю підписаного Акту здачі прийняття виконаних робіт або письмової відмови, роботи вважаються виконаними якісно та у повному обсязі і підлягають оплаті Замовником.
Пунктом 5.6. Договору передбачено, що замовник несе відповідальність за несвоєчасні розрахунки з Виконавцем за виконані роботи на ліфтах і сплачує пеню, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку від суми заборгованості за кожний прострочений день.
Договір набуває чинності з « 01» серпня 2023 року і діє до « 31» грудня 2024 року, а в частині розрахунків - до повного їх виконання (п. 8.1. Договору).
Згідно п. 8.2. Договору, якщо за два місяці до закінчення строку дії договору жодна із сторін не заявить про припинення його дії, Договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік, до тих пір, поки одна із Сторін не повідомить іншу Сторону про його розірвання.
Відповідно до п. 8.3.2. Договору, дострокове розірвання договору можливе за бажанням замовника у визначену ним бажану дату, але при умові повної сплати вже існуючої заборгованості та додатково сплаченої щомісячної суми вартості ТО ліфтів, вказаної в п. 2.1. даного Договору.
У додатку № 1 до Договору сторони погодили індивідуальний розрахунок місячної вартості технічного обслуговування ліфтів.
У додатку № 2 до Договору сторони визначили перелік робіт на ліфтах під час технічного обслуговування.
Додатковою угодою №2 б/д до Договору сторони внесли зміни до Додатку №1 до Договору в частині вартості місячного ТО в бік її збільшення з 01.05.2025 року, а також до п. 2.1. Договору виклади в наступній редакції: Щомісячна вартість робіт з ТО ліфтів за Договором складає 104 976,14 грн, крім того ПДВ 20% - 20 995,23 грн, разом 125 971,37 грн». 
Як зазначає позивач, на виконання умов Договору позивачем було надано послуги з технічного обслуговування ліфтів (послуги аварійного чергування, ТО ліфтів, ремонт, заміна деталей) у період з грудня 2025 по лютий 2026 на загальну суму 365 883,23 грн, що підтверджується наступними Актами надання виробничих послуг:
- Акт №2721 від 31.12.2025 на суму 4 000,00 грн (послуги аварійного чергування);
- Акт №2773 від 31.12.2025 на суму 120 446,30 грн (ТО ліфтів);
- Акт №136 від 31.01.2026 на суму 3 000,00 грн (послуги аварійного чергування);
- Акт №158 від 19.01.2026 на суму 74 395,56 грн (ТО ліфтів);
- Акт №84 від 21.01.2026 на суму 12 880,00 грн (очищення тягових ременів, відвідних блоків, регулювання стулок шахти, балансування кабіни та противаги пасажирського ліфта);
- Акт №85 від 21.01.2026 на суму 11 380,00 грн (ремонт плати (заміна процесора) на пасажирському ліфті);
- Акт №278 від 31.01.2026 на суму 7 170,00 грн (заміна датчика корекції пасажирського ліфта);
- Акт №302 від 02.02.2026 на суму 3 320,00 грн (заміна вкладишів купе кабіни пасажирського ліфта);
- Акт №303 від 02.02.2026 на суму 3 320,00 грн (заміна вкладишів купе кабіни пасажирського ліфта).
Вказані акти підписані лише зі сторони позивача, містять вібдиток печатки останнього та відмітку про доставку актів контрагенту (відповідачу).
Втім, акти відповідач не підписав, за надані послуги у вказаний період не розрахувався.
В подальшому, 30.01.2026 між Дочірнім підприємством "Спеціалізоване ремонтно-будівельне управління "Ліфт-3" (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Житлово-будівельна компанія" Управдом" (замовник) було укладено Додаткову угоду №3 до Договору на технічне обслуговування ліфтів №514/23 від 01.08.2023, відповідно до якої сторони домовились припинити (розірвати) дію Договору на технічне обслуговування ліфтів №514/23 від 01.08.2023 з 31.01.2026. 
Як зазначає позивач, відповідач не розрахувався з позивачем за надані послуги за період грудень 2025 - лютий 2026 у розмірі 201 841,86 грн, не оплатив вартість матеріалів та запасних частин до ліфтів на суму 38 070,00 грн та не оплатив щомісячну суму вартості ТО у зв`язку з розірванням Договору у визначену замовником дату в розмірі 125 971,37 грн.
Крім того, за несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань, позивач просить суд стягнути з відповідача 5 392,26 грн пені, 532,75 грн 3% річних та 871,12 грн інфляційних втрат.
Відповідач, заперечуючи проти заявлених позовних вимог, зазначив про неналежне виконанням позивачем його зобов`язань за Договором, незабезпечення необхідного рівня обслуговування ліфтів, тривалим простоєм ліфтового обладнання, на підтвердження чого надав Висновки експертизи №33628558-09-01-11/1.26 від 21.04.2026, №33628558-09-01-11/2.26 від 21.04.2026, №33628558-09-01-11/3.26 від 21.04.2026, №33628558-09-01-11/4.26 від 21.04.2026, складені Товариством з обмеженою відповідальністю "Карола", згідно з якими ліфти пасажирські №D2NB5396, №D2NB5400, №D2NB5478, №D2NB5475 знаходяться в несправному стані. Відповідачем також зазначено, що масовий характер несправностей ліфтів, що підтверджується журналом заявок від мешканців щодо виходу їх з ладу, відсутність належного результату після ремонту ліфтів є вагомим доказом неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків за Договором і як наслідок відсутність обов`язку відповідача здійснювати оплату пред`явлених позивачем сум.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами Договору на технічне обслуговування ліфтів №514/23 від 01.08.2023, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором про надання послуг.
Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.
Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Частиною 2 ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Згідно ст. 902 Цивільного кодексу України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.
Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. 
Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України (чинний на момент виникнення спірних правовідносин) встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч. 2 ст. 193 Цивільного кодексу України).
Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).
Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Судом встановлено, що на виконання умов Договору у період з грудня 2025 по січень 2026 позивачем було надано відповідачу послуги згідно наступних Актів надання виробничих послуг:
- Акт №2721 від 31.12.2025 на суму 4 000,00 грн (послуги аварійного чергування);
- Акт №2773 від 31.12.2025 на суму 120 446,30 грн (ТО ліфтів);
- Акт №158 від 19.01.2026 на суму 74 395,56 грн (ТО ліфтів);
- Акт №84 від 21.01.2026 на суму 12 880,00 грн (очищення тягових ременів, відвідних блоків, регулювання стулок шахти, балансування кабіни та противаги пасажирського ліфта);
- Акт №85 від 21.01.2026 на суму 11 380,00 грн (ремонт плати (заміна процесора) на пасажирському ліфті).
Однак, вказані акти відповідач не підписав, за надані послуги у період з грудня 2025 по січень 2026 не розрахувався.
Згідно з п. 4.1 Договору, в останній день поточного місяця Виконавець надає Замовнику Акти здачі-прийняття виконаних робіт з зазначенням їх вартості.
Відповідно до п. 4.2 Договору, замовник підписує Акти здачі-прийняття виконаних робіт, засвідчує підпис печаткою і, в разі відсутності зауважень щодо виконаних робіт, протягом 3 (трьох) робочих днів повертає примірник Акту здачі-прийняття виконаних робіт Виконавцю, або в цей же термін надає Виконавцю мотивовану письмову відмову у прийнятті послуг. У випадку неповернення Виконавцю підписаного Акту здачі прийняття виконаних робіт або письмової відмови, роботи вважаються виконаними якісно та у повному обсязі і підлягають оплаті Замовником.
У п. 9.13 Договору сторони погодили, що цей договір, заявки, специфікації, рахунки, первинні бухгалтерські документи, додатки, додаткові угоди та інші документи за Договором можуть складатися в електронній формі та підписуватися Сторонами електронними-цифровими підписами (ЕЦП) або кваліфікованими електронними підписами (КЕП) в будь-якому з таких сервісів: "Вчасно" (vchasno.com.ua), "Paperless" (paperless.com.ua), M.E.Doc та інші. Електронні документи вважаються одержаними адресатом з моменту надсилання, якщо відправник не отримає автоматичне повідомлення про те, що електронний документ не надіслано.
Судом встановлено, що Акти надання виробничих послуг №2721 від 31.12.2025, №2773 від 31.12.2025, №158 від 19.01.2026, №84 від 21.01.2026, №85 від 21.01.2026 були складені позивачем в електронній формі й підписані електронним цифровим підписом позивача та надіслані відповідачу через електронний сервіс доставки документів, що підтверджується відповідними відмітками на вказаних актах.
Законом і договором було передбачене відповідне право позивача на складання одностороннього акту виконаних робіт, що спрямоване на захист інтересів замовника, в той же час, якщо замовник безпідставно відмовляється від належного оформлення прийняття виконаної роботи, суду необхідно встановити обґрунтованість такої відмови та виконання послуг позивачем (позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 04.09.2023 у справі 910/5352/21).
Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження надання відповідачем мотивованої письмової відмови у прийнятті послуг протягом 3 (трьох) робочих днів з дня їх отримання, а тому відповідно до п. 4.2 Договору акти вважаються прийнятими, а роботи вважаються виконаними якісно та у повному обсязі і підлягають оплаті замовником, відтак суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо відсутності у нього обов`язку з оплати наданих послуг, у зв`язку з непідписанням актів. 
Таким чином, роботи за Актами надання виробничих послуг №2721 від 31.12.2025, №2773 від 31.12.2025, №158 від 19.01.2026, №84 від 21.01.2026, №85 від 21.01.2026 (в межах строку дії Договору) на загальну суму в розмірі 223 101,86 грн є наданими позивачем та прийнятими відповідачем в порядку передбаченому п. 4.2. Договору, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині є обгрунтованими.
Разом з тим, як вже зазначалось вище, 30.01.2026 між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду №3 до Договору на технічне обслуговування ліфтів №514/23 від 01.08.2023, відповідно до якої сторони домовились припинити (розірвати) дію Договору на технічне обслуговування ліфтів №514/23 від 01.08.2023 з 31.01.2026. 
Згідно зі статтями 628, 629 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Верховний Суд у постанові від 18.04.2018 у справі №753/11000/14-ц дійшов висновку, що під час тлумачення договору підлягає застосуванню принцип римського права "Contra proferentem" (лат. - verba chartarum fortius accipiuntr contra proferentem - слова договору повинні тлумачитись проти того, хто їх написав). Верховний Суд зазначив, що особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгодженні" (no individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї із сторін" (under the diminant sinfluence of the party).
Тобто сторони, керуючись принципом свободи договору, за взаємною згодою мають право визначати умови щодо строку дії Договору.
Таким чином, за згодою сторін, дія Договору є припиненою з 31.01.2026 року (останній день дії Договору - 30.01.2026 року).
Втім, як на тому наполягає позивач, ним було надано відповідачу послуги з заміни вкладишів купе кабіни пасажирських ліфтів за актами №302 та №303 від 02.02.2026 року на загальну суму 6 640,00 грн, послуги з аварійного чергуваня за актом №136 від 31.01.2026 на суму 3 000,00 грн та послуги з заміни датчика корекції пасажирського ліфта за актом №278 від 31.01.2026 на суму 7 170,00 грн.
Однак, суд зазначає, що у випадку розірвання (припиненя дії) Договору за Додатковою угодою №3 від 30.01.2026 року з 31.01.2026 року, надання позивачем відповідачу послуг за актами №136 від 31.01.2026, №278 від 31.01.2026, №302 від 02.02.2026 та №303 від 02.02.2026 не входить в перелік саме договірних послуг, оскільки порядок підписання і узгодження таких актів вже не може регулюватись умовами укладеного між сторонами Договору, зокрема пунктом 4.2., у зв`язку з тим, що його дію припинено за згодою сторін.
, ? ? ?, ? ? ? ( ?), ' ? ? ( ? ?), , ?' ? 31.01.2026 .
У зв`язку з тим, що послуги за актами №136 від 31.01.2026, №278 від 31.01.2026, №302 від 02.02.2026 та №303 від 02.02.2026 надані після припинення Договору і це не підтверджено новими домовленостями сторін, такі послуги не породжують обов`язку відповідача з оплати саме за Договором (в межах підстав та предмету позову в даній справі) на суму в розмірі 16 810,00 грн, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині є необгрунтованими.
Що стосується заперечень відповідача в частині неналежного виконання позивачем його зобов`язань за договором, незабезпеченням останнім необхідного рівня обслуговування ліфтів, тривалим простоєм ліфтового обладнання, на підтвердження чого надано висновки експертизи №33628558-09-01-11/1.26 від 21.04.2026, №33628558-09-01-11/2.26 від 21.04.2026, №33628558-09-01-11/3.26 від 21.04.2026, №33628558-09-01-11/4.26 від 21.04.2026, складені Товариством з обмеженою відповідальністю "Карола", згідно з якими ліфти пасажирські №D2NB5396, №D2NB5400, №D2NB5478, №D2NB5475 знаходяться в несправному стані, суд зазначає наступне. 
Відповідно до п. 2.5 Договору, додаткові роботи, не передбачені даним Договором, можуть виконуватися по узгодженню Сторін шляхом оформлення окремого договору.
Незаплановані відновлювальні роботи, які виникли у результаті порушень Правил користування ліфтами, розкрадання, підпалів, порушення енергопостачання, залиття атмосферними опадами ліфтового обладнання, тощо, а також заміна зношених складових частин ліфта виконуються за окремими договорами згідно наказу Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №150 від 10.08.2004 року "Про затвердження Примірного переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень, будинків, споруд" (надалі - Примірний перелік послуг №150) - п.2.7 договору.
Суд зазначає, що експертиза, за наслідками якої були складені висновки експертизи №33628558-09-01-11/1.26 від 21.04.2026, №33628558-09-01-11/2.26 від 21.04.2026, №33628558-09-01-11/3.26 від 21.04.2026, №33628558-09-01-11/4.26 від 21.04.2026 Товариством з обмеженою відповідальністю "Карола", була проведена за відсутності уповноваженого представника позивача. 
Матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження повідомлення позивача про необхідність прибуття з метою проведення експертизи. 
Крім того, вказані висновки складені 21.04.2026, тобто через три місяці після розірвання Договору на технічне обслуговування ліфтів №514/23 від 01.08.2023 на підставі додаткової угоди №3 від 30.01.2026, а тому несправність ліфтів у квітні 2026 не свідчить про неналежне виконання позивачем його зобов`язань за Договором до моменту його розірвання (припинення дії) - 30.01.2026, оскільки дія Договора припинилась з 31.01.2026 року. 
Враховуючи відсутністі в матеріалах справи мотивованих заперечень відповідача від підписання актів надання виробничих послуг, відповідно до умов договору, судом не можуть бути прийняті до уваги висновки експертизи №33628558-09-01-11/1.26 від 21.04.2026, №33628558-09-01-11/2.26 від 21.04.2026, №33628558-09-01-11/3.26 від 21.04.2026, №33628558-09-01-11/4.26 від 21.04.2026, складені Товариством з обмеженою відповідальністю "Карола", в якості належних та допустимих доказів. 
Окрім того, відповідно до п. 2.1. Договору (в редакції Додаткової угоди №2), щомісячна вартість робіт з ТО ліфтів за Договором складає 104 976,14 грн, крім того ПДВ 20% - 20 995,23 грн, разом 125 971,37 грн.
Згідно п. 2.2. Договору, розрахунки за виконані роботи здійснюються замовником щомісячно в національній валюті України, шляхом перерахування грошових коштів, вказаних в 1.2. даного Договору, на розрахунковий рахунок виконавця не пізніше 10 (десятого) числа місяця, що є наступним після періоду, в якому виконано, відповідні роботи.
Згідно п. 2.8. Договору, вартість матеріалів та запасних частин, які використовуються з метою підтримки ліфтів у належному стані, оплачується додатково Замовником.
За змістом статей 598, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Враховуючи вищенаведене, з урахуванням п. 2.2 Договору та положень ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, відповідач зобов`язаний був оплатити надані послуги за період грудень 2025 - січень 2026 не пізніше 10 (десятого) числа місяця, що є наступним після періоду, в якому виконано надано відповідні послуги/виконані роботи, тобто починаючи з 11 числа кожного місяця, що є наступним після періоду, в якому виконано відповідні роботи, відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання за кожним місяцем окремо.
Відтак, за відповідачем утворилась заборгованість з оплати вартості виконаних позивачем робіт з ТО ліфтів та запасних частин до ліфтів за умовами Договору в розмірі 223 101,86 грн за період з грудня 2025 по січень 2026 (вартість ТО та запчастин в заявленому позивачем розмірі на суму 239 911,86 грн (201 841,86 грн + 38 070,00 грн) - вартість послуг за актами наданими №136, №278, №302 та №303 в розмірі 16 810,00 грн (стягнення яких в межах пред`явленого позову є необгрунтованим) = 223 101,86 грн).
Крім того, відповідно до п. 8.3.2 Договору, дострокове розірвання договору можливе за бажанням замовника у визначену ним бажану дату, але при умові повної сплати вже існуючої заборгованості та додатково сплаченої щомісячної суми вартості ТО ліфтів, вказаної в п. 2.1. даного Договору.
Як встановлено судом вище, Договір на технічне обслуговування ліфтів №514/23 від 01.08.2023 було достроково розірвано з 31.01.2026, відтак відповідач відповідно до п. 8.3.2. зобов`язаний сплатити позивачу щомісячну суму вартості ТО ліфтів, що з 01.05.2025 становить 125 971,37 грн.
Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач не надав суду доказів належного виконання свого зобов`язання щодо оплати наданих послуг, з урахкуванням обставин встановлених вище, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови Договору на технічне обслуговування ліфтів №514/23 від 01.08.2023 та положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 349 073,23 грн. (239 911,86 грн (201 841,86 грн + 38 070,00 грн) - 16 810,00 + 125 971,37 грн = 349 073,23 грн) підлягають задоволенню.
Крім того, за несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань за надані послуги у грудні 2025 - січні 2026, позивач просить суд стягнути з відповідача 5 392,26 грн - пені за період з 11.01.2026 по 23.02.2026 (розрахунок проведено по кожному акту окремо), 532,75 грн - 3 % річних за період з 11.01.2026 по 23.02.2026 та 871,12 грн - інфляційних втрат за період з 11.01.2026 по 23.02.2026.
Пунктом 5.6 договору передбачено, що замовник несе відповідальність за несвоєчасні розрахунки з Виконавцем за виконані роботи на ліфтах і сплачує пеню, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку від суми заборгованості за кожний прострочений день.
Згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.
Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
В той же час, з урахуванням встановленого судом факту припинення дії Договору до дати звернення до суду, відсутні правові підстави нараховувати передбачену Договором пеню після закінчення строку його дії, відтак, відсутні правові підстави для її стягнення у визначеному таким Договором розмірі поза межами строку його дії. 
З огляду на викладене, здійснивши перерахунок суми пені суми, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог та з урахуванням закінчення строку дії Договору, з урахуванням визначених позивачем сум нарахування, за розрахунками суду, до стягнення з відповідача підлягає стягненню сума пені в розмірі 2 110,48 грн (120 446,30 * обліковка ставка * кількість днів з 11.01.2026 по 30.01.2026 / 365 / 100 = 2 042,64 грн; 4 000,00 * обліковка ставка * кількість днів з 11.01.2026 по 30.01.2026 / 365 / 100 = 67,84 грн), у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у вказаному розмірі.
Також, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.
Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.
Разом із тим, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.
Крім того, необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).
Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справі № 924/312/18 від 13.02.2019 р., у справі №910/5625/18 від 24.04.2019 р., у справі №910/21564/16 від 10.07.2019 р.
Судом перевірено правильність наданого позивачем розрахунку сум 3% річних та інфляційних втрат і встановлено, що останні не відповідають встановленим вище обставинам справи, щодо часткового задоволення позовних вимог, у зв`язку з чим, здійснивши перерахунок заявлених позивачем до стягнення сум, судом встановлено, що обгрунтованою до стягнення з відповідача є сума 3% річних в розмірі 529,55 грн тасума інфляційних втрат в розмірі 843,12 грн, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у вказаному розмірі.
Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено часткову обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума основного боргу в розмірі 349 073,23 грн, сума сума пені в розмірі 2 110,48 грн, сума 3% річних в розмірі 529,55 грн та сума інфляційних втрат в розмірі 843,12 грн.
Судовий збір позивача у розмірі 5 288,35 грн, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, покладається на відповідача.
Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:
1. Позовні вимоги задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлово-будівельна компанія "Управдом" (код ЄДРПОУ 38139151, адреса: 04078, м. Київ, вул. Замковецька, буд. 102-А) на користь Дочірнього підприємства "Спеціалізоване ремонтно-будівельне управління "Ліфт-3" (код ЄДРПОУ 05432796, місцезнаходження: 03115, м. Київ, вул. Михайла Котельникова, буд. 23) основну суму заборгованості в розмірі 349 073,23 грн (триста сорок дев`ять тисяч сімдесят три гривні 23 копійки), суму пені в розмірі 2 110,48 грн (дві тисячі сто десять гривень 48 копійок), суму 3% річних в розмірі 529,55 грн (п`ятсот двадцять дев`ять гривень 55 копійок), суму інфляційних втрат в розмірі 843,12 грн (вісімсот сорок три гривні 12 копійок) та суму судового збору в розмірі 5 288,35 грн (п`ять тисяч двісті вісімдесят вісім гривень 35 копійок).
3. В іншій частині позову відмовити.
4. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.
5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
6. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С. МОРОЗОВ