Справа № 646/1921/26 
№ провадження 2/646/2547/2026 
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 травня 2026 року       м.Харків

Основ`янський районний суд міста Харкова
у складі: головуючого - судді Литвинова А.В.,
за участю секретаря судового засідання Білецької А.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Курилівської сільської ради Куп`янського району Харківської області, до ОСОБА_1 , 3-я особа: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Курилівської сільської ради Куп`янського району Харківської області про відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав, -
установив:

Орган опіки та піклування Курилівської сільської ради Куп`янського району Харківської області в особі представника - Стецюри А.С. звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , 3-я особа: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Курилівської сільської ради Куп`янського району Харківської області, в якому просив відібрати неповнолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від матері, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без позбавлення її батьківських прав з подальшим влаштуванням до родини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (рідної тітки ОСОБА_2 ), яка зареєстрована як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_1 , або, у разі відмови, - до інших сімейних форм виховання, а саме до дитячого будинку сімейного типу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Відповідно до наказу Харківської обласної військової адміністрації від 04 жовтня 2024 року №75 В "Про проведення обов?язкової евакуації в примусовий спосіб дітей з їх батьками, особами, які їх замінюють, або іншими законними представниками з окремих населених пунктів Куп?янського району Харківської області в умовах воєнного стану" по Курилівській сільській територіальній громаді була оголошена та проведена обов?язкова евакуація в примусовий спосіб родин з дітьми. На території Харківської області Куп?янського району села Сенькове з 04 жовтня 2024 року оголошена примусова евакуація родин з дітьми, у зв?язку з реальною загрозою життю та здоров?ю цивільного населення.
Згідно наказу Міністерства розвитку громад на території України від 28.02.2025 року № 376 територія Курилівської сільської територіальної громади, в тому числі село Сенькове, Куп?янського району, Харківської області, з 01.07.2023 року віднесена до зони активних бойових дій.
Станом на 01.02.2026 року за адресою АДРЕСА_2 проживає неповнолітня дитина, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зі своєю матір?ю, ОСОБА_1 . Відібрання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 без позбавлення батьківських прав у його матері, ОСОБА_1 , мотивується необхідністю захистити дитину, оскільки існує така небезпека, що підтверджується наказом Харківської обласної військової адміністрації від 04 жовтня 2024 року №75 В "Про проведення обов?язкової евакуації в примусовий спосіб дітей з їх батьками, особами, які їх замінюють, або іншими законними представниками з окремих населених пунктів Куп?янського району Харківської області в умовах воєнного стану", погіршенням безпекової ситуації, відсутністю електропостачання, газопостачання, водопостачання, мобільного зв?язку, інтернету, транспортного сполучення, медичного обслуговування. 
Незважаючи на неодноразові роз`яснення, попередження та законні вимоги органів державної влади, мати дитини ухиляється від проведення евакуації, чим ставить дитину у небезпечні для життя та здоров`я умови.
З метою захисту дітей, які перебувають в зоні активних бойових дій в умовах воєнного стану, з відповідачем проводилася інформаційно-роз`яснювальна робота про можливість безкоштовної евакуації родини до безпечного міста. За фактом невиконання обов`язків щодо захисту прав та інтересів дітей стосовно матері складено адміністративний матеріал за ч. 1 ст. 184 КУпАП (невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей)
Фактичне перебування дитини у зоні активних бойових дій, під обстрілами, за відсутності евакуації створює безпосередню загрозу їхньому життю, здоров`ю та нормальному розвитку. Таким чином, з метою захисту життя та здоров`я дитини, виникла необхідність у його негайному відібранні від матері.
Ухвалою судді Основ`янського районного суду міста Харкова від 23.03.2026 відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою судді Основ`янського районного суду міста Харкова від 23.03.2026 відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Основ`янського районного суду м. Харкова від 14.04.2026 року проведено підготовчий розгляд, справу призначено до судового розгляду.
У відповідності до ст.178 ЦПК України, відповідач не скористався своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву.
У матеріалах справи містяться клопотання представника позивача та представника 3-ї особи про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечують.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Перевіривши письмові докази по справі, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є матір`ю неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; Свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане 07.07.2009 Сеньківською сільською радою Куп`янського району Харківської області.
Відповідач разом із дитиною зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
Зазначена територія перебуває в зоні активних бойових дій.
Відповідно до наказу Харківської обласної військової адміністрації від 04 жовтня 2024 року №75 В "Про проведення обов?язкової евакуації в примусовий спосіб дітей з їх батьками, особами, які їх замінюють, або іншими законними представниками з окремих населених пунктів Куп?янського району Харківської області в умовах воєнного стану" по Курилівській сільській територіальній громаді була оголошена та проведена обов?язкова евакуація в примусовий спосіб родин з дітьми. На території Харківської області Куп?янського району села Сенькове з 04 жовтня 2024 року оголошена примусова евакуація родин з дітьми, у зв?язку з реальною загрозою життю та здоров?ю цивільного населення.
Незважаючи на запроваджений правовий режим, численні роз`яснення та попередження про смертельну загрозу, Відповідач категорично відмовляється від евакуації, свідомо залишаючи дитину в небезпеці.
Факт ухилення ОСОБА_1 від виконання батьківських обов`язків щодо забезпечення безпеки дитини підтверджується відмовою Відповідачки від евакуації від 22.10.2024, заявою ОСОБА_1 від 04.11.2024, відмовою ОСОБА_1 від обов`язкової евакуації від 04.12.2024, відмовою ОСОБА_1 від обов`язкової евакуації від 14.10.2024, копією протоколу про адміністративне правопорушення від 04.12.2024 серія ВАД №256919.
Незважаючи на неодноразові роз`яснення, попередження та законні вимоги органів державної влади, мати дітей ухиляється від проведення евакуації, чим ставить дітей у небезпечні для життя та здоров`я умови.
З метою захисту дітей, які перебувають в зоні активних бойових дій в умовах воєнного стану, з відповідачем проводилася інформаційно-роз`яснювальна робота про можливість безкоштовної евакуації родини до безпечного міста. За фактом невиконання обов`язків щодо захисту прав та інтересів дітей стосовно матері складено адміністративний матеріал за ч. 1 ст. 184 КУпАП (невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей)
Згідно ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням, або органові опіки та піклування.
Згідно з п.п.2-5 ч.1 ст.164 СК України, суд може постановити таке рішення у випадку, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва.
Відповідно до роз`яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу.
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 170 СК України у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У цьому разі орган опіки та піклування зобов`язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. З таким позовом до суду має право звернутися прокурор.
Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява від 18 грудня 2008 року № 39948/06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції.
Європейський суд у своєму рішенні у справі «Гаазе проти Німеччини» (заява від 08 квітня 2004 року № 11057/02) зазначив, що згідно з усталеною прецедентною практикою суду, взаємне почуття втіхи батьків і дитини від того, що вони постійно перебувають разом, становить важливий елемент сімейного життя, тому національні заходи, що перешкоджають реалізації такого почуття, дорівнюють втручанню у право, яке перешкоджають реалізації такого почуття, дорівнюють втручанню у право, яке захищається статтею 8 Конвенції.
Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.
При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).
Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (SAVINY v. UKRAINE, № 39948/06, § 50, ЄСПЛ, від 18 грудня 2008 року).
Ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані її сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.
Відповідно до ст. З Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Пунктом 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
За змістом ст. ст. 151, 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними.
Відібрання дітей від батьків або одного з них без позбавлення батьківських прав має бути наслідком невиконання батьківських обов`язків або їх неналежного виконання, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я та морального виховання.
Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_1 на даний час неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки по вихованню свого неповнолітнього сина, відповідач неспроможна забезпечити необхідних умов для нормального життя та розвитку дитини, тому з метою захисту життя та здоров`я ОСОБА_2 , суд вважає можливим відібрати неповнолітнього сина від матері без позбавлення її батьківських прав.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішень у справах про відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала.
Хоча наведена норма процесуального закону прямо передбачає можливість негайного виконання судових рішень у справах про повернення дитини, її зміст та цільове призначення мають тлумачитися з урахуванням основоположних принципів захисту прав дитини, а також конституційного пріоритету права на життя та безпеку.
Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Усі органи державної влади, у тому числі суди, зобов`язані забезпечувати реальний і ефективний захист цих прав.
Верховний Суд у своїй усталеній практиці неодноразово наголошував, що у справах, пов`язаних із захистом прав та інтересів дітей, формальне або буквальне тлумачення процесуальних норм є неприпустимим, якщо воно не забезпечує реального захисту дитини.
Так, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховний Суд від 20 листопада 2019 року у справі № 760/19141/18 суд дійшов висновку, що під час вирішення спорів щодо дітей суди зобов`язані виходити з принципу найкращих інтересів дитини, який має пріоритет над формальним застосуванням процесуальних норм.
У постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 522/1915/19 зазначено, що застосування процесуальних механізмів у справах щодо дітей має бути спрямоване на негайне усунення загрози їх життю та здоров`ю, а суд повинен обирати такі процесуальні інструменти, які забезпечують ефективний захист прав дитини.
Особливого значення у даній справі набуває практика Верховного Суду, сформована в умовах воєнного стану. У постанові від 14 грудня 2022 року у справі № 127/22089/21 Верховний Суд вказав, що ризик для життя цивільних осіб, а особливо дітей, в умовах збройної агресії та активних бойових дій є самостійною підставою для застосування невідкладних та превентивних заходів судового захисту.
Зазначений підхід повністю узгоджується з практикою Європейський суд з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в Україні.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Ноккапеп проти Фінляндії (заява № 19823/92) Суд зазначив, що держава зобов`язана діяти оперативно і рішуче у випадках, коли існує ризик для безпеки або добробуту дитини, а затягування виконання судових рішень у таких справах може призвести до порушення права на повагу до сімейного життя.
У рішенні у справі Ignaccolo-Zenide проти Румунії (заява № 31679/96) Європейський суд з прав людини наголосив, що органи державної влади повинні застосовувати не лише формально законні, а й ефективні на практиці заходи для захисту прав дитини, а виконання судових рішень має бути своєчасним та результативним.
Крім того, у рішенні у справі R.M.S. проти Іспанії (заява № 28775/12) Європейський суд з прав людини підкреслив, що найкращі інтереси дитини включають забезпечення її фізичної безпеки, а держава зобов`язана вживати невідкладних заходів для запобігання реальній загрозі життю та здоров`ю дитини.
З огляду на наведене, з урахуванням того, що неповнолітня дитина перебуває на території активних бойових дій, а її подальше перебування з матір`ю створює реальну та безпосередню загрозу життю і здоров`ю, допущення негайного виконання рішення суду у даній справі є необхідним та пропорційним заходом для забезпечення ефективного захисту права дитини на життя і безпеку.
Таким чином, застосування положень пункту 1 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України у цій справі відповідає як національному законодавству, так і усталеній практиці Верховного Суду та Європейського суду з прав людини, а також принципу пріоритету найкращих інтересів дитини.
Також суд наголошує, що відібрання дитини без позбавлення батьківських прав є тимчасовим заходом і відповідач, відповідно до частини 3 статті 170 СК України, не позбавлений можливості повернути дитину. Суд зауважує, що відібрання дитини у батьків це санкція за невиконання батьківських обов`язків. Ця санкція є більш м`якою, порівняно з іншими, зокрема із позбавленням батьківських прав. Відібрання дитини не є крайнім і незворотним заходом.
На підставі вищевикладеного, виходячи із інтересів дитини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 331, 20 грн.
Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.
Відібрати неповнолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від матері, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без позбавлення її батьківських прав з подальшим влаштуванням до родини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (рідної тітки ОСОБА_2 ), яка зареєстрована як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_1 , або, у разі відмови, - до інших сімейних форм виховання, а саме до дитячого будинку сімейного типу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Допустити негайне виконання рішення суду в частині відібрання малолітніх дітей для подальшого влаштування у безпечне середовище.
Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в дохід держави судовий збір у розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять один) гривень 20 копійок.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня складення рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: А.В. Литвинов