Придніпровський районний суд м.Черкаси    
Справа № 711/3786/26
Номер провадження2/711/2399/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2026 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:
головуючого судді Петренка О.В.,
за участю секретаря судового засідання Дмитренка О.Ю., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
ВСТАНОВИВ:
15 квітня 2026 року ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в інтересах якого діє представник за довіреністю Соломко Анастасія Геннадіївна, звернулося до Придніпровського районного суду м. Черкаси з вказаною позовною заявою, в якій просить суд стягнути зі ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 94 580 грн та судові витрати (вхідний №16364, а.с.1-9).
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 10.11.2024 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 , за допомогою веб-сайту (creditkasa.com.ua), було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії №1468-5007 (далі – Кредитний договір). 
Відповідно до умов Кредитного договору, кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту – 20 000 грн; строк кредитування – 365 днів; базовий період – 30 днів; комісія за видачу кредиту – 15,00% від суми кредиту; промо-ставка – 0,70% в день; знижена відсоткова ставка – 1,00% в день; стандартна відсоткова ставка – 1,00% за кожен день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 180 календарних днів з дня укладення договору, та 0,75% за кожен день користування кредитом, яка застосовується у період, починаючи з 181 календарного дня дії договору і до закінчення строку дії договору або до дати фактичного повернення всієї суми кредиту (до тієї із зазначених дат, яка настане раніше).
На виконання вимог ст.639 ЦК України та ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», позичальнику було надано одноразовий ідентифікатор: А5762, для підписання Кредитного договору та ознайомлення з Правилами відкриття кредитної лінії та іншими супутніми документами.
Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти відповідно до умов, укладеного між сторонами Кредитного договору. 
Відповідач підтвердив виникнення зобов`язань, відповідно до умов укладеного Кредитного договору, шляхом прийняття виконання зобов`язання кредитодавця, а саме: отримавши кредитні кошти відповідач не скористався своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення Кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі у разі отримання нею грошових коштів.
Позивач у позові зазначає, що, станом на 18.03.2026, загальний розмір заборгованості відповідача за Кредитним договором становить 94 580 грн, з яких: 20 000 грн –заборгованість за кредитом, 61 580 грн –заборгованість за нарахованими процентами, 10 000 грн – заборгованість за процентами річних на підставі ст.625 ЦК України, та 3000 грн – заборгованість зі сплати комісії.
У зв`язку з цим, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором в сумі 94 580 грн, з яких: 20 000 грн –заборгованість за кредитом, 61 580 грн – заборгованість за нарахованими процентами, 10 000 грн – заборгованість за процентами річних на підставі ст.625 ЦК України, 3000 грн – заборгованість зі сплати комісії, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2662,40 грн. 
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 квітня 2026 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ТОВ «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором; визнано справу малозначною, а її розгляд вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; призначено розгляд справи по суті о 11 год 30 хв 14 травня 2026 року в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси (а.с.80-81). 
23 квітня 2026 року відповідачем ОСОБА_1 до суду поданий відзив на позовну заяву (вхідний №17711, а.с.87-90). У цій заяві по суті справи відповідач позовні вимоги повністю не визнає. 
Заперечення проти позовних вимог відповідач обгрунтовує тим, що нарахування кредитодавцем відсотків у порядку, передбаченому ст. 625 ЦК України, що становить 10 000 грн, суперечить положенням пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України, а тому задоволенню означена позовна вимога не підлягає.
Щодо нарахування кредитодацем комісії в розмірі 3000 грн, то відповідач у відзиві зазначає про те, що у кредитному договорі не зазначено, за які саме послуги відповідачу встановлена комісія (у позові зазначено за надання кредиту), а також і порядок її нарахування.
Водночас, відповідач, аналізуючи положення п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 у взаємозв`язку з положеннями ст.11,12 Закону України «Про споживче кредитування», робить висновок, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», що узгоджується з правовим висновком щодо застосування означених норм права, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
У зв`язку з цим, відповідач робить висновок, що умови кредитного договору щодо встановлення плати за послуги з надання кредиту і відповідно сплати позичальником на користь кредитодавця комісії за надання кредиту в розмірі 3000.00 грн є нікчемними з моменту укладення договору, а відтак відсутні підстави визнати відповідача боржником за цим платежем, що свідчить про безпідставність нарахування комісії за видачу кредиту.
Що стосується заборгованості зі сплати відсотків у розмірі 61 580,00 грн, то відповідач у відзиві звертає увагу суду на те, що позивач просить суд стягнути відсотки у розмірі, що більше ніж в три рази перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту, а отже змістовне навантаження встановлення таких відсотків полягає не в компенсаційний, а в каральній, штрафній функції, при цьому, сума нарахованих в такому порядку відсотків є очевидно непропорційною до суми зобов`язання та не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права і принципам, встановленим у п.6 ч.1 ст.3 ЦК України. 
У зв`язку з цим, відповідач просить суд врахувати положення ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», а також практику застосування означеної норми права, що викладена в постанові Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі № 679/1103/23, врахувавши, що сума відсотків, яка підлягає сплаті в даному кредитному договору, не може перевищувати 50% від суми отриманих коштів, тобто 10000.00 грн.(20000.00х50%).
Також відповідач у відзиві зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат відповідача на надання професійної правничої допомоги в суді першої інстанції складає 15000 грн.
Підсумовуючи викладене, відповідач просить суд у задоволенні позову ТОВ «Укр Кредит Фінанс» відмовити повністю, стягнувши з позивача витрати відповідача на професійну правничу допомогу.
Також відповідач ОСОБА_1 подав до суду додаткові пояснення у справі та докази понесених витрат на правничу допомогу (вхідний №21036/26, а.с112-114)
Зокрема, у додаткових пояснення відповідач зазначає про те, що, наданий позивачем розрахунок суми боргу не є належним доказом утвореної заборгованості, оскільки такий складено представником позивача, а отже він є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може бути доказом безспірності. Позивачем не надано належним чином оформлених виписок про стан рахунків позичальника, даних балансу, меморіальних ордерів, квитанцій будь-які інші первинні документи.
У зв`язку з цим, відповідач робить висновок, що, викладені в позові твердження стосовно фактів видачі кредиту, нарахування відсотків, правильність зарахування внесених відповідачем платежів та суми заборгованості, не мають документального підтвердження, що підставою для відмови в задоволенні позову.
Водночас, квитанція LiqPay, що позивачем долучена як доказ видачі кредиту, не містить даних одержувача коштів, а лише дані “VISA 444111*11” які неможливо ідентифікувати, що є самостійною підставою для відмови в позові в зв`язку з відсутністю доказів видачі кредиту.
Підсумовуючи викладене, відповідач просить суд у задоволенні позову ТОВ «Укр Кредит Фінанс» відмовити повністю, стягнувши з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 15000 грн.
Відповіді на відзив до суду не надходило.
Представник позивача Соломко А.Г. у судове засідання не з`явилася, причин не прибуття у судове засідання суду не повідомила, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, зокрема, шляхом направлення судової повістки про виклик до суду до електронного кабінету позивача, що була отримана цим учасником справи 20.04.2026 о 17 год 31 хв 00 сек (а.с.86 зворот). Водночас, до позовної заяви долучено клопотання керівника ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про розгляд цивільної справи без участі представника позивача, в якому зазначено про те, що позовні вимоги позивач підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с.74).
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання 14 травня 2026 року о 11 год 30 хв не з`явився, про причини неявки не повідомив, хоча про місце, день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с.84 зворот).
Водночас, у п.3 прохальної частини відзиву на позовну заяву, відповідач ОСОБА_1 просив суд розгляд справи проводити як у його відсутність, так і у відсутність його представника адвоката Постригань Т.Л. 
У зв`язку з викладеним суд вирішив проводити судове засідання у відсутність як представника позивача ОСОБА_2 , так і відповідача ОСОБА_1 та його представника адвоката Постригань Т.Л. з підстав, передбачених ч.1 ст.223 ЦПК України. Цією нормою процесуального права передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Оскільки справа слухалась у відсутність всіх учасників справи тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
14 травня 2026 року суд, після оголошення про перехід до стадії ухвалення судового рішення, керуючись положеннями ч.1 ст.244 ЦПК України, відклав ухвалення та проголошення судового рішення до 08 год 25 хв 18 травня 2026 року.
Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши процесуальну позицію представника позивача, висловлену письмово, а також процесуальну позицію відповідача, що викладена письмово, дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що 10 листопада 2024 року о 12 год 31 хв між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір про відкриття кредитної лінії №1468-5007 продукту «СreditKasa» (далі – Кредитний договір). 
Пунктом 2.2. Кредитного договору передбачено, що кредитодавець відкрив кредитну лінію для позичальника шляхом надання позичальнику кредиту на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом та інші платежі, передбачені цим договором у порядку, передбаченому цим договором.
Пунктом 2.3 Кредитного договору передбачено, що датою видачі кредиту є 10.11.2024, останнім календарним днем першого базового періоду є 09.12.2024, сума кредиту становить 20 000 грн, нараховані проценти за користування кредитом та комісія за видачу кредиту (разом) становлять 7200 грн, а разом до сплати – 27200 грн.
Пунктом 3.1 Кредитного договору встановлено, що цей правочин укладається сторонами у вигляді електронного договору у розумінні Закону України «Про електронну комерцію». 
Відповідно до п.4.1 – 4.2 Кредитного договору сторони погодили, що загальний розмір кредиту (суми кредиту) становить 20000 грн, а датою видачі кредиту є 10.11.2024. 
Пунктом 4.10 Кредитного договору передбачено, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дати видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, за наступною стандартною процентною ставкою: 1.00% (одна ціла, нуль сотих процентів) за кожен день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 180 (ста вісімдесяти) календарних днів з дати укладення цього договору. В цей період можливе використання позичальником права користування кредитом за промо-ставкою та/або зниженою та/або пільговою процентною ставкою. 0.75% (нуль цілих, сімдесят п`ять сотих процентів) за кожен день користування кредитом, яка застосовується у період починаючи з 181 (ста вісімдесят першого) календарного дня дії договору і до закінчення строку дії цього договору або до дати фактичного повернення всієї суми кредиту (до тієї із зазначених дат, яка настане раніше).
Водночас у п.4.13 Кредитного договору визначено його сторонами, що строк кредитування, тобто строк на який надається кредит позичальнику, становить 365 днів з моменту перерахування коштів позичальнику. Дата повернення (виплати) кредиту 09.11.2025. 
Із п.4.14-4.17 Кредитного договору суд встановив, що його сторони погодили реальну річну процентну ставку на дату його укладення, що складає 3116,24%; орієнтовну загальну вартість кредиту на дату укладення Кредитного договору, що складає 86 750 грн та включає в себе: суму кредиту, комісію за видачу кредиту (якщо умови цього договору передбачають сплату комісії за видачу кредиту) та проценти за користування кредитом; денну процентну ставку на дату укладення Кредитного договору, що складає 0,914%; та загальні витрати за споживчим кредитом на дату укладення Кредитного договору, що складають 66 750 грн, та включають у себе проценти за користування кредитом та комісію за видачу кредиту (якщо умови цього договору передбачають сплату комісії за видачу кредиту). 
Також у п.6.9 означеного правочину сторони обумовили, що позичальник має право протягом 14 календарних днів з дня укладення Кредитного договору відмовитися від цього договору без пояснення, у тому числі у разі отримання ним грошових коштів, про що зобов`язаний повідомити кредитодавця до закінчення вказаних 14 календарних днів шляхом направлення відповідного повідомлення у письмовій формі на адресу кредитодавця. 
Крім того п.8.2 Кредитного договору обумовлено, що у разі прострочення виконання позичальником грошового зобов`язання зі сплати процентів за користування кредитом та/або комісії за видачу кредиту (якщо умови цього договору передбачають сплату комісії за видачу кредиту) та/або комісії за видачу у кредит додаткових грошових коштів (якщо умови додаткової угоди до цього договору передбачають сплату комісії за видачу у кредит додаткових грошових коштів) та/або суми кредиту у визначені цим договором терміни, позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю суму заборгованості з урахуванням 73 000 % (сімдесят три тисячі) процентів річних від суми заборгованості в силу положень статті 625 Цивільного кодексу України. Проценти річних нараховуються за кожен день прострочення на суму заборгованості, що включає прострочені проценти за користування кредитом та/або суму простроченої комісії за видачу кредиту (якщо умови цього договору передбачають сплату комісії за видачу кредиту), та/або комісії за видачу у кредит додаткових грошових коштів (якщо умови додаткової угоди до цього договору передбачають сплату комісії за видачу у кредит додаткових грошових коштів) та/або суму неповернутого кредиту, та не нараховуються на раніше нараховані проценти на підставі статті 625 Цивільного кодексу України. При цьому проценти річних нараховуються на суму заборгованості за кожен день прострочення у сумі, що не перевищує 1 (один) відсоток від неповернутої позичальником суми кредиту. кредитодавець не нараховує проценти річних відповідно до цього пункту договору на суму заборгованості, яка є меншою ніж 100 (сто) гривень 00 копійок. Сукупна сума нарахованих процентів річних на підставі цього пункту договору та інших платежів, що підлягають сплаті позичальником за порушення виконання зобов`язань на підставі договору, не може перевищувати половини суми кредиту, одержаної позичальником від кредитодавця за цим договором, з урахуванням додаткових грошових коштів, одержаних позичальником від кредитодавця на підставі укладених додаткових угод до цього договору, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. 
У п.13 Кредитного договору, у розділі «Позичальник», міститься електронний підпис (А5762), за допомогою якого позичальник ОСОБА_1 прийняв пропозицію (оферту), ввівши його комбінацію у відповідне поле на веб-сайті ТОВ «Укр Кредит Фінанс», з метою виконання п.3.8 Кредитного договору. Крім того, у цьому пункті Кредитного договору містяться реквізити номера особистого електронного платіжного засобу, на який підлягає перерахування кредитних коштів позичальнику кредитодавцем, а саме: НОМЕР_1 (а.с.13-23).
Також із досліджених Правил відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) продукту «CreditKasa», що затверджений наказом директора ТОВ «Укр Кредит Фінанс» №113-П від 31.10.2024, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 10.11.2024 беззастережно погодився з їх умовами, про що свідчить його електронний підпис одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем: А5762) (а.с.24-32).
Крім того з дослідженої таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної відсоткової ставки за Договором №1468-5007 відповідно до Методики Національного банку України (Додаток №2 до Кредитного договору) судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 погодився з даними, які містяться у цьому документі, що підтверджується електронним підписом відповідача у формі одноразового ідентифікатора (одноразового пароля: А5762) (а.с.32 зворот -33).
Із квитанції №2544764913 від 10.11.2024 та довідки ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про перерахування суми кредиту №1468-5007 від 10.11.2024 суд встановив, що 10.11.2024 кредитодавець ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через платіжну систему «LiqPay» АТ КБ «Приватбанк» здійснило перерахування 20000 грн на банківську картку, маска картки № НОМЕР_2 , з метою виконання умов кредитного договору №1468-5007 (№ платежу: 2544764913) (а.с.49,50). 
Також у судовому засіданні суд безпосередньо дослідив розрахунок заборгованості за договором №1468-5007 від 10.11.2024, станом на 18.03.2026, та встановив, що сукупна заборгованість відповідача перед позивачем за Кредитним договором становить 94 580 грн, з яких: 20000 грн –заборгованість за кредитом, 61580 грн –заборгованість за нарахованими процентами, 3000 грн – заборгованість зі сплати комісії, та 10000 грн – залишок відсотків, що нараховані згідно положень ст.625 ЦК України. Крім того, з цього письмового доказу суд встановив, що відповідач не здійснював погашення жодної складової заборгованості за Кредитним договором. Також із означеного засобу доказування суд встановив, що кредитодавець в період часу з 10.11.2024 до 09.12.2024 здійснював щоденно нарахування позичальнику відсотків за користування кредитом з призми відсоткової ставки 0,7%; у період з 10.12.2024 до 08.05.2025 – з призми відсоткової ставки на рівні 1,0%/день, а у період з 09.05.2025 до 09.11.2025 – з призми відсоткової ставки 0,74%/день (а.с.51-57).
Із аналізу Кредитного договору, що був укладений між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та відповідачем ОСОБА_1 , а також із Правил відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) продукту «CreditKasa» та таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної відсоткової ставки за договором №1468-5007 відповідно до Методики Національного банку України, суд встановив, що їх умови відповідачем ОСОБА_1 належним чином і у повному обсязі виконані не були.
Згідно з умовами Кредитного договору позичальник зобов`язувався повернути кредит, сплатити відсотки за користування ним та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах передбачених цим правочином.
З наданих позивачем розрахунків вбачається, що відповідач не виконав умови Кредитного договору.
Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015 (далі – Закон №675), пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ч.12 ст. 11 Закону №675).
Статтею 12 Закону №675 визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону №675 передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Таким чином, із дослідженого Кредитного договору суд встановив, що сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору на відповідних умовах шляхом підписання означеного правочину за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем): А5762.
Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору.
Відповідно до укладених між первісними кредиторами та відповідачем умов договорів, а також положень ст. 1049, 1050 та 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти.
Статті 527, 530 ЦК України визначають, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а ст. 615 того ж Кодексу встановлює, що одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається.
Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).
Згідно ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Проте всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України, відповідачем не надано суду жодних доказів своєчасного та в повному обсязі виконання умов Кредитного договору в строки, передбачені цим правочином. 
Отже, зважаючи на те, що ОСОБА_1 не виконав грошове зобов`язання за Кредитним договором, в частині сплати заборгованості за тілом кредитом у розмірі 20000 грн, тому порушені права позивача підлягають судовому захисту шляхом примусового стягнення з відповідача означеної суми заборгованості.
Суд відхиляє заперечення відповідача ОСОБА_1 щодо не надання позивачем доказів перерахування грошових коштів згідно умов Кредитного договору відповідачу як позичальнику, а надана довідка сервісу LiqPay не є первинним банківським документом, не належить до документів бухгалтерського обліку та не може підтверджувати факт виконання банківської операції з огляду на таке.
Статтею 12 Закону №675 визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Як встановлено судом зі змісту Кредитного договору позичальник ОСОБА_1 підписав його одноразовим ідентифікатором А5762. Також судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що Кредитний договір містить реквізити належного позичальнику електронного засобу для перерахування йому грошових коштів з метою виконання умов Кредитного договору, а саме: 4441-11XX-XXXX-2311.
Із квитанції №2544764913 від 10.11.2024 та довідки ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про перерахування суми кредиту №1468-5007 від 10.11.2024 суд встановив, що 10.11.2024 кредитодавець ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через платіжну систему «LiqPay» АТ КБ «Приватбанк» здійснило перерахування 20000 грн на банківську картку, маска картки № НОМЕР_2 , з метою виконання умов кредитного договору №1468-5007 (№ платежу: 2544764913) (а.с.49,50). 
Доказів того, що персональні дані відповідача (паспортні дані, РНОКПП тощо) були використані кредитором чи іншими особами для укладення Кредитного договору від його імені ані відповідачем, ані його представником відповідача суду не надані. Доказів звернення відповідача ОСОБА_1 до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій матеріали справи не містять і такі не були долучені відповідачем до відзиву на позовну заяву.
Також відповідачем не спростовано належними і допустимими доказами, що банківська платіжна картка, маска картки № НОМЕР_3 йому не належить, тобто не була емітована на його ім`я відповідною банківською установою.
У зв`язку з цим, суд дійшов висновку про доведеність виконання товариством з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» як кредитодавцем зобов`язання з надання відповідачу кредитних коштів у сумі 20000 грн шляхом їх перерахування на картковий рахунок, маска картки № НОМЕР_3 , зазначений відповідачем у Кредитному договорі.
Щодо розміру заборгованості за відсотками в сумі 61 580 грн, що нараховані ТОВ «Укр Кредит Фінанс» за період з 10.11.2024 до 09.11.2025 (а.с.51-57), то суд зазначає наступне.
Пунктом 2.3 Кредитного договору передбачено, що датою видачі кредиту є 10.11.2024, останнім календарним днем першого базового періоду є 09.12.2024, сума кредиту становить 20 000 грн, нараховані проценти за користування кредитом та комісія за видачу кредиту (разом) становлять 7200 грн, а разом до сплати – 27200 грн.
Пунктом 3.1 Кредитного договору встановлено, що цей правочин укладається сторонами у вигляді електронного договору у розумінні Закону України «Про електронну комерцію». 
Відповідно до п.4.1 – 4.2 Кредитного договору сторони погодили, що загальний розмір кредиту (суми кредиту) становить 20000 грн, а датою видачі кредиту є 10.11.2024. 
Пунктом 4.10 Кредитного договору передбачено, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дати видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, за наступною стандартною процентною ставкою: 1.00% (одна ціла, нуль сотих процентів) за кожен день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 180 (ста вісімдесяти) календарних днів з дати укладення цього договору. В цей період можливе використання позичальником права користування кредитом за промо-ставкою та/або зниженою та/або пільговою процентною ставкою. 0.75% (нуль цілих, сімдесят п`ять сотих процентів) за кожен день користування кредитом, яка застосовується у період починаючи з 181 (ста вісімдесят першого) календарного дня дії договору і до закінчення строку дії цього договору або до дати фактичного повернення всієї суми кредиту (до тієї із зазначених дат, яка настане раніше).
Водночас у п.4.13 Кредитного договору визначено його сторонами, що строк кредитування, тобто строк на який надається кредит позичальнику, становить 365 днів з моменту перерахування коштів позичальнику. Дата повернення (виплати) кредиту 09.11.2025. 
Із п.4.14-4.17 Кредитного договору суд встановив, що його сторони погодили реальну річну процентну ставку на дату його укладення, що складає 3116,24%; орієнтовну загальну вартість кредиту на дату укладення Кредитного договору, що складає 86 750 грн та включає в себе: суму кредиту, комісію за видачу кредиту (якщо умови цього договору передбачають сплату комісії за видачу кредиту) та проценти за користування кредитом; денну процентну ставку на дату укладення Кредитного договору, що складає 0,914%; та загальні витрати за споживчим кредитом на дату укладення Кредитного договору, що складають 66 750 грн, та включають у себе проценти за користування кредитом та комісію за видачу кредиту (якщо умови цього договору передбачають сплату комісії за видачу кредиту). 
Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України).
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Суд, перевіривши нарахування позивачем розміру відсотків за користування відповідачем сумою кредиту, керуючись ст.627 ЦПК України, а також умовами Кредитного договору та Додаткової угоди, встановив, що їх розмір визначений правильно. 
Так, за період строку кредиту з 10.11.2024 до 09.12.2024 (тобто, за час дії промо-ставки згідно положень п.10.1 Кредитного договору), розмір відсотків, які мав сплатити позивачу відповідач згідно умов Кредитного договору, становить 4200 грн, який розраховується наступним чином: 20000 грн х 0,007 = 140 грн (відсотки за 1 день користування кредитом); 140 грн х 30 днів (кількість днів між 10.11.2024 та 09.12.2024, тобто період у часі, коли застосовується промо-ставка (п.10.1 Кредитного договору) = 4200 грн)). 
Надалі, за період з 10.12.2024 до 08.05.2025 (тобто протягом перших 180 календарних днів з дати укладення Кредитного договору без урахування строку застосування промо-ставки (30 календарних днів) (п.4.10 Кредитного договору)) розмір відсотків, які мав сплатити позивачу відповідач згідно умов Кредитного договору, становить 30 000 грн, який розраховується наступним чином: 20000 грн х 0,01 = 200 грн (відсотки за 1 день користування кредитом); 200 грн х 150 днів (кількість днів між 10.12.2024 та 08.05.2025, тобто період у часі, коли застосовується стандартна процентна ставка 1%/день (п.4.10 Кредитного договору) = 30 000 грн)). 
Надалі, за період з 09.05.2025 до 09.11.2025 (тобто протягом наступних після спливу 180 календарних днів з дати укладення Кредитного договору без урахування строку застосування промо-ставки (30 календарних днів), тобто зі 181 календарного дня з дня укладення Кредитного договору (п.4.10 Кредитного договору)) розмір відсотків, які мав сплатити позивачу відповідач згідно умов Кредитного договору, становить 27 380 грн, який розраховується наступним чином: 20000 грн х 0,0074 = 148 грн (відсотки за 1 день користування кредитом); 148 грн х 185 днів (кількість днів між 09.05.2025 та 09.11.2025, тобто період у часі, коли застосовується стандартна процентна ставка 0,75%/день (п.4.10 Кредитного договору, розмір якої кредитодавцем, керуючись принципом диспозитивності, зменшено до 0,74%/день, ) = 27480 грн)). 
Отже, сукупний розмір відсотків, що підлягали сплаті відповідачем кредитодавцю ТОВ «Укр Кредит Фінанс», за період з 10.11.2024 до 09.11.2025, згідно положень Кредитного договору, складав 61 580 грн.
У зв`язку з цим, позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 61 580 грн в рахунок заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками за період кредитування є обгрунтованою і вмотивованою, а відповідно такою, що підлягає до задоволення.
Водночас, відповідач, всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надав суду жодних належних і допустимих доказів щодо неправильності розрахунку заборгованості за Кредитним договором, зокрема, з призми розміру сплачених ним коштів у рахунок як погашення тіла кредиту, так і відсотків, що вплинуло б на розмір заборгованості, зокрема за відсотками.
Суд відхиляє заперечення відповідача ОСОБА_1 , що викладені у відзиві на позовну заяву, з призми того, що розмір відсотків є надмірним та несправедливим та таким, що суперечить положенням ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», з огляду на таке.
Частиною 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX від 22.11.2013, що набрав чинності 24.12.2023, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Відповідно до пункту 17 розділу 4 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Отже максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 % (тобто, з 24.12.2023 до 22.04.2024 включно); протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 23.04.2024 до 20.08.2024 включно); починаючи з 21.08.2024 та надалі - 1%.
Оскільки ТОВ «Укр Кредит Фінанс» здійснювало нарахування позичальнику відсотків за користування кредитними коштами з призми максимальної відсоткової ставки 1%/день, тому позивач у повній мірі дотримався положень Закону України «Про споживче кредитування». 
У цьому контексті суд звертає увагу учасників справи, що згідно ч.1 ст.3 Закону України «Про споживче кредитування», означений Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит. Отже, положення Закону України «Про споживче кредитування» є спеціальними нормами права щодо положень Закону України «Про захист прав споживачів», що регулюють спірні правовідносини. 
Що стосується твердження відповідача ОСОБА_1 про необхідність застосування до спірних правовідносин висновку, що викладений в постанові Верховного Суду від 12.02.2025 у справі №679/1103/23, то суд зазначає про таке.
Проаналізувавши постанову Верховного Суду від 12.02.2025 в справі №679/1103/23, на яку посилається відповідача ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву, слід констатувати, що цим судовим рішенням Верховний Суд скасував постанову Хмельницького апеляційного суду від 30 листопада 2023 року а, справу направив на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Водночас, згідно усталеної практики Верховного Суду, будь-який висновок, викладений у постанові суду касаційної інстанції, якою направлено справу на новий розгляд, не є висновком в розумінні ч.4 ст.263 ЦПК України щодо застосування конкретної норми права, оскільки направлення справи на новий розгляд ще не означає остаточного вирішення відповідної справи, а отже, й остаточного формування правового висновку Верховного Суду у ній. За результатами нового розгляду справи фактично-доказова база в ній може істотно змінитися, адже й сам новий розгляд став наслідком недостатнього дослідження судами доказів у справі та неповного встановлення на їх підставі обставин, а така зміна, у свою чергу, вплине на правові висновки у ній.
Такий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19 червня 2023 року в справі № 521/4328/16 (провадження № 61-4268св23), від 15 листопада 2023 року в справі №757/43585/17-ц (провадження № 61-1008св23) та від 22 листопада 2023 року в справі №619/1384/21 (провадження № 61-8064св23).
Отже, посилання відповідача на необхідність застосування до спірних правовідносин висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 12.02.2025 в справі №679/1103/23, є помилковим.
Що стосується позовної вимоги про стягнення заборгованості зі сплати комісії за надання кредиту в розмірі 3000 грн, то суд зазначає про таке.
Згідно розділу «Визначення терміну» Кредитного договору передбачено, що комісія за видачу кредиту - грошові кошти, які згідно умов цього договору позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю в якості однієї (першої) з двох складових оплати за надання та користування кредитом (якщо умовами договору передбачений обов`язок позичальника сплати комісії). Комісія за видачу кредиту нараховується одноразово при видачі кредиту в дату видачі кредиту, якщо умовами договору передбачено сплату комісії за видачу кредиту. Комісія за видачу додаткових грошових коштів у кредит також належить до комісії за видачу кредиту і може одноразово нараховуватись при кожному отриманні позичальником у кредит додаткових грошових коштів, якщо нарахування комісії за видачу додаткових грошових коштів передбачено відповідними додатковими угодами до цього договору, якими сторони оформили отримання позичальником у кредит додаткових грошових коштів.
Пунктом 4.11 Кредитного договору його сторони обумовили, що комісія за видачу кредиту становить 15.00 % (п`ятнадцять цілих, нуль сотих відсотки(-ів)) від суми виданого кредиту (якщо в цьому пункті договору значення розміру комісії за видачу кредиту вказано 0% (нуль відсотків), вказане означає, що комісія за видачу кредиту є відсутньою). Нарахування комісії за видачу кредиту здійснюється на суму виданого за цим договором кредиту у день видачі кредиту. 
Водночас, п. 2.2. Кредитного договору передбачено, що кредитодавець відкрив кредитну лінію для позичальника шляхом надання позичальнику кредиту на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом та інші платежі, передбачені цим договором у порядку, передбаченому цим договором.
Отже, підписанням Кредитного договору без будь-яких застережень відповідач підтвердив, що він обізнаний та погодився з усіма умовами такого договору.
Зміст зобов`язання в наведеному Кредитному договорі, в контексті сплати комісії за видачу кредиту, викладено досить зрозуміло, оскільки системний аналіз Кредитного договору дає підстави для висновку про те, що справжня воля сторін цього правочину зводилась до отримання коштів, які позичальник зобов`язаний повернути зі сплатою процентів за кредитним договором та комісією за видачу кредиту, в розмірі та умовах погоджених сторонами.
Відповідно до вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Встановивши зазначені обставини у справі, суд дійшов висновку, що між сторонами у справі укладений Кредитний договір, за умовами якого відповідач зобов`язався повернути кредит, а також сплатити проценти та комісію за видачу кредиту. 
Матеріали справи містять належні та допустимі докази, які підтверджують факт ознайомлення позичальника з умовами договору щодо розміру комісії за видачу кредиту; наявні відомості про те, що саме ОСОБА_1 погодився з умовами з приводу комісії за видачу кредиту; позивачем доведені обставини, які давали можливість суду переконатись в тому, з приводу яких відносин був укладений Кредитний договір, та хто ознайомлений з викладеними в ньому умовами.
Отже, в матеріалах справи наявні докази на підтвердження обставин щодо обґрунтованості нарахування позивачем комісії за видачу кредиту в розмірі 3000 грн.
У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку, що сума несплаченої відповідачем комісії за видачу кредиту складає 3000 грн.
Крім того, відповідач, всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надав суду жодних належних і допустимих доказів щодо сплати ним позивачу комісії за видачу кредиту в розмірі 3000 грн.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача 3000 грн в рахунок заборгованості зі сплати комісії за видачу кредиту, підлягає задоволенню.
Суд відхиляє заперечення відповідача ОСОБА_1 про безпідставне нарахування позивачем комісії за видачу кредиту з призми положень Закону України «Про споживче кредитування» та правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19, з огляду на наступне.
Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначає Закон України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі такі види комісії як: комісію за надання кредиту, комісію за обслуговування і повернення кредиту тощо.
Таким чином, комісія за надання (видачу) кредиту, з врахуванням положень Закону України «Про споживче кредитування», відноситься до платежів, передбачених договорами про споживчий кредит, а тому нарахування означеного виду комісії кредитодавцем є правомірним.
Водночас, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 зроблено правовий висновок щодо застосування положень Закону України «Про споживче кредитування» в контексті нарахування кредитодавцями комісії не за видачу кредиту, а комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Проте комісія за видачу кредиту та комісія за обслуговування кредитної заборгованості не є тотожними поняттями в розумінні Закону України «Про споживче кредитування». У цьому контексті, суд звертає увагу учасників справи, що позовної вимоги про стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості позивачем не пред`явлено, а відповідно суд і не здійснює її розгляд з метою дотримання положень ч.1 ст.13 ЦПК України.
Щодо позовної вимоги про стягнення відсотків, нарахованих згідно положень ст.625 ЦК України, в розмірі 10 000 грн, то суд зазначає про таке.
Пунктом 8.2 Кредитного договору обумовлено, що у разі прострочення виконання позичальником грошового зобов`язання зі сплати процентів за користування кредитом та/або комісії за видачу кредиту (якщо умови цього договору передбачають сплату комісії за видачу кредиту) та/або комісії за видачу у кредит додаткових грошових коштів (якщо умови додаткової угоди до цього договору передбачають сплату комісії за видачу у кредит додаткових грошових коштів) та/або суми кредиту у визначені цим договором терміни, позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю суму заборгованості з урахуванням 73 000 % (сімдесят три тисячі) процентів річних від суми заборгованості в силу положень статті 625 Цивільного кодексу України. Проценти річних нараховуються за кожен день прострочення на суму заборгованості, що включає прострочені проценти за користування кредитом та/або суму простроченої комісії за видачу кредиту (якщо умови цього договору передбачають сплату комісії за видачу кредиту), та/або комісії за видачу у кредит додаткових грошових коштів (якщо умови додаткової угоди до цього договору передбачають сплату комісії за видачу у кредит додаткових грошових коштів) та/або суму неповернутого кредиту, та не нараховуються на раніше нараховані проценти на підставі статті 625 Цивільного кодексу України. При цьому проценти річних нараховуються на суму заборгованості за кожен день прострочення у сумі, що не перевищує 1 (один) відсоток від неповернутої позичальником суми кредиту. кредитодавець не нараховує проценти річних відповідно до цього пункту договору на суму заборгованості, яка є меншою ніж 100 (сто) гривень 00 копійок. Сукупна сума нарахованих процентів річних на підставі цього пункту договору та інших платежів, що підлягають сплаті позичальником за порушення виконання зобов`язань на підставі договору, не може перевищувати половини суми кредиту, одержаної позичальником від кредитодавця за цим договором, з урахуванням додаткових грошових коштів, одержаних позичальником від кредитодавця на підставі укладених додаткових угод до цього договору, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. 
Проте Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15.03.2022 №2120-ІХ, серед іншого, внесено зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України та доповнено його пунктом 18 наступного змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».
Тлумачення пункту 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:
1) у періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;
2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, договір про споживчий кредит, тобто договори, відповідно до яких позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем);
3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 
Тобто, в період існування особливих правових наслідків - протягом дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, до позичальника застосовуються особливі наслідки – звільнення від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК України.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і не скасований на час розгляду судом цієї справи.
Отже, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення відсотків у розмірі 10000 грн, що нараховані на підставі положень ст.625 ЦК України за період часу з 10.12.2024 до 28.01.2025 (а.с.51-52), є такими, що не підлягають задоволенню.
У зв`язку з цим, суд дійшов висновку, що заперечення відповідача ОСОБА_1 щодо відсутності правових підстав для стягнення відсотків у розмірі 10000 грн, що нараховані на підставі положень ст.625 ЦК України, оскільки їх стягнення суперечить положенням пункту 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, є обгрунтованими і вмотивованими, а відповідно такими, що підлягають врахуванню під час ухвалення судового рішення. 
Щодо розподілу судових витрат, то суд зазначає про таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною 1 ст.141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Із дослідженої платіжної інструкції №24966 від 14.04.2026 судом встановлено, що позивачем понесені судові витрати по сплаті судового збору ( із застосуванням понижуючого коефіцієнта в розмірі 0,8 ставки) в сумі 2 662,40 грн. Інших доказів, понесених позивачем судових витрат, матеріали цивільної справи №711/3786/26 не містять.
З огляду на те, що позивачем заявлено до стягнення з відповідача заборгованість за Кредитним договором у загальному розмірі 94580 грн, проте судом позовні вимоги ТОВ «Укр Кредит Фінанс» задоволено частково, в розмірі 84580 грн, що складає 89,43% від ціни позову (84580 грн / 94580 грн), тому з відповідача на користь позивача, керуючись ч.1 ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню судовий збір у сумі 2 380,98 грн, тобто 89,43% від розміру сплаченого позивачем судового збору (2662,40 х 0,8943).
Водночас суд, ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача на користь позивача суми судового збору, також зважає на те, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази тому юридичному факту, що відповідач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору згідно положень ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». 
З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Укр Кредит Фінанс» до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором підлягають задоволенню частково в розмірі 84580 грн, з яких: 20000 грн – заборгованість за основною сумою боргу, 61 580 грн - заборгованість за відсотками, та 3000 грн – заборгованість зі сплати комісії за видачу кредиту. Крім того, з відповідача на користь позивача слід стягнути 2 380,98 грн - судового збору, що визначений пропорційно розміру задоволеним позовним вимогам. У іншій частині позовні вимоги слід залишити без задоволення.
Щодо розподілу витрат відповідача на надання професійної правничої допомоги згідно п.3 прохальної частини додаткових пояснень (вхідний №21036), то суд зазначає про таке.
Положеннями статті 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Частинами 1, 2 ст. 15 ЦПК України передбачено право учасників справи користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Частиною 1 ст. 58 ЦПК України визначено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч.1 ст. 60 ЦПК України).
Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні регулюються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Частиною 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI від 05.07.2012 (далі – Закон №5076) закріплено перелік документів, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги: договір про надання правової допомоги, довіреність, ордер, доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Відповідно до ст. 1 Закону №5076, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно зі ст. 30 Закону №5076, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України ).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу, в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 134 ЦПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 137 ЦПК України): подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3) розподіл судових витрат (ст. 141 ЦПК України).
Згідно ч.1, п.1,4 ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належить, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Водночас розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст.137 ЦПК України).
Як встановлено судом, на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу як до відзиву на позовну заяву, так і до додаткових пояснень та надання доказів на підтвердження розміру судових витрат, відповідачем додано копії: 1) ордеру серії СА №1136407 від 03.04.2025, відповідно до якого адвокат Постригань Т.Л. надає правничу допомогу ОСОБА_1 , зокрема в Придніпровському районному суді м. Черкаси на підставі договору про надання правничої допомоги б/н від 03.04.2025 (а.с.99); 2) свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №227 від 13.02.2006, яким документована адвокат Постригань Т.Л. (а.с.100); 3) договору про надання правничої допомоги б/н від 03 квітня 2025 року, що укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Постригань С.С. (а.с.101-102); 4) розрахунку (детального опису послуг) від 15.05.2026 як додатку до договору про надання правничої допомоги б/н від 03 квітня 2025 року (а.с.115); 5) акту юридичних (консультаційних) послуг від 15.05.2026 за договором про надання правничої допомоги б/н від 03 квітня 2025 року (а.с. 115 зворот).
Відповідно до договору про надання правничої допомоги б/н від 03 квітня 2025 року (далі - Договір) суд встановив, що предметом договору є, зокрема те, що замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання надавати замовнику консультації з питань правового регулювання судових процесів у подальшому « судовий(і) розгляд (и)». За цим Договором виконавець зобов`язується за завданням клієнта надавати клієнту правову допомогу (далі — «послуги»), а замовник зобов`язується оплатити надання послуг та фактичні витрати адвоката, необхідні для виконання цього Договору. Під послугами у цьому Договорі розуміється наступне: захист, представництво, консультації та надання інших видів правової допомоги (п.1.4 Договору).
Пунктом 1.5 Договору передбачено, що на виконання умов Договору клієнт надає право (уповноважує) виконавця: представляти інтереси клієнта, захищати клієнта у всіх судових органах (у т.ч. в судах першої інстанції, судах апеляційної інстанції, суді касаційної інстанції) та у всіх судочинствах (у т.ч., але не виключно, у господарському, цивільному, адміністративному, кримінальному тощо), у наказному, позовному, окремому та будь-яких інших провадженнях з правом, в тому числі і через Електронний Суд: складати, підписувати та подавати позовні заяви, цивільні позови, відзиви на позовні заяви тощо.
Пунктом 3.1. Договору встановлено, що оплата послуг здійснюється із розрахунку: 2000,00 грн (дві тисячі) грн 00 коп за одну годину роботи. Загальна вартість послуг визначається кількістю витрачених годин та не може бути меншою 16000.00 грн в суді першої інстанції. Замовник здійснює оплату не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з дня видачі йому повного тексту рішення.
При заявлені стягнення витрат на правничу допомогу в судах першої та апеляційних інстанцій, оплата послуг здійснюється після надходження сум від відповідача (іншої сторони справи) по судовій справі на яку покладено обов`язок сплати даних витрат, протягом одного робочого дня після (добровільного) примусового стягнення таких коштів (п.3.2 Договору).
Договір вступає в дію в день підписання його сторонами та діє до 31.12.2026 (п.5.1 Договору).
Із акту юридичних (консультаційних) послуг від 15.05.2026 за договором про надання правничої допомоги б/н від 03 квітня 2025 року суд встановив, що адвокатом Постригань Т.Л. надано клієнту ОСОБА_1 наступну правничу допомогу з призми вартості однієї години роботи адвоката 2000 грн, а саме: 1) підготовка відзиву на позовну заяву у справі №711/3786/26 – 6 год, що коштує 12000 грн; 2) підготовка додаткових пояснень у справі №711/3786/26 – 1,5 год, що коштує 3000 грн.
Аналогічні обставини викладені в розрахунку (детальному описі послуг), що складений 15.05.2026 адвокатом Постригань Т.Л. (а.с.115 зворот).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зробила правовий висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Наведена правова позиція є чинною і станом на день ухвалення судом рішення у справі №711/3786/26, доказом чому є постанова Верховного Суду від 15.01.2025 у справі №386/136/21 (провадження № 61-10886св24).
У зв`язку з дослідженими письмовими доказами на підтвердження надання відповідачу правничої допомоги адвокатом Постригань Т.Л. у справі щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, суд констатує, що відповідачем надано належні та допустимі докази щодо наданої правничої допомоги та її вартості.
Суд погоджується з відповідача, що тривалість підготовки відзиву на позовну заяву та додаткових пояснень в справі №711/3786/26 сукупно складають 7 год 30 хв, що є реальними і необхідними для надання означених видів правничої допомоги. 
У зв`язку з цим, суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що розмір витрат на оплату послуг адвоката в розмірі 15000 грн є співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову.
З аналізу статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).
Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Це означає, що позивач, як особа, яка заперечує зазначений відповідачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язана навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження своїх доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись критеріями, закріпленими у статті 137 ЦПК України.
Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладені в постановах від 13.03.2025 у справі №275/150/22 (провадження № 61-13766св24) та від 22.10.2025 у справі № 761/415/24 (провадження № 61-6667св25), що застосовуються судом з метою виконання положень ч.4 ст.263 ЦПК України
За приписами статті 13 ЦПК України суд як арбітр, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, не може діяти на користь будь-якої із сторін, оскільки це не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.
Отже, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт.
Аналогічний правовий висновок щодо застосування положень ст.13, 137 ЦПК України викладений в постановах Верховного Суду від 12.03.2025 у справі №361/10208/23 (провадження № 61-12269св24) та 25.03.2026 у справі №703/1666/22 (провадження № 61-13533св23), що судом застосовуються з метою виконання положень ч.4 ст.263 ЦПК України.
Як встановлено судом із матеріалів справи, позивач ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заперечень щодо витрат на правничу допомогу до суду не подало, а також не подало і клопотання про їх зменшення, хоча відзив на позовну заяву разом із долученими до нього засобами доказування, в тому числі і тими, на підставі яких представник відповідача обгрунтовує розмір витрат на професійну правничу допомогу, що поніс відповідача, був отриманий позивачем через підсистему «Електронний суд».
Водночас, ч. 1, п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку з тим, що позивачем були пред`явлені позовні вимоги до відповідача ОСОБА_1 на загальну суму 94580 грн, які судом задоволені частково в розмірі 84580 грн, що складає 89,43% від загальної ціни позову (84580 грн / 94580 грн), тому суд дійшов висновку про необхідність застосування до спірних відносин принципу пропорційності визначення судових витрат, визначивши розмір витрат на правничу допомогу, що надана відповідачу, в розмірі 10,57%, що відповідає розміру позовних вимог, у задоволенні яких судом позивачу відмовлено (100% - 89,43%).
У зв`язку з цим, керуючись п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає стягненню з позивача ТОВ «Укр Кредит Фінанс» пропорційно розміру позовних вимог у задоволенні яких позивачу відмовлено, що у грошовому виразі складає 1 585,50 грн (15000 грн (розмір витрат на правничу допомогу, що визнаний судом співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову) х 0,1057 (розмір позовних вимог у задоволенні яких позивачу відмовлено)).
У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку, що саме 1 585,5 грн підлягає стягненню з позивача ТОВ «Укр Кредит Фінанс» на користь відповідача ОСОБА_1 як витрати на правничу допомогу, що останньому надавались адвокатом Постригань Т.Л.
Керуючись ст. 527, 530, 599, 610, 626-628, 634, 638, 1046, 1048-1050, 1054, 1056-1 ЦК України, ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст. 13, 76, 77, 80, 81, 89, 133, 141, 244, 247, 263, 264, 265, 354, 355 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути зі ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії №1468-5007 від 10 листопада 2024 року в розмірі 84 580 (вісімдесят чотири тисячі п`ятсот вісімдесят) гривень, з яких 20 000 (двадцять тисяч) гривень – сума заборгованості за основною сумою боргу, 61 580 (шістдесят одна тисяча п`ятсот вісімдесят) гривень – сума заборгованості за відсотками, та 3000 (три тисячі) гривень – заборгованість зі сплати комісії за видачу кредиту.
Стягнути зі ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 2380 (дві тисячі триста вісімдесят) гривень 98 (дев`яносто вісім) копійок.
У задоволенні позовної вимоги про стягнення відсотків, що нараховані згідно положень ст.625 ЦК України, відмовити.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» на користь ОСОБА_1 судові витрати за надання правничої допомоги в розмірі 1585 (одна тисяча п`ятсот вісімдесят п`ять) гривень 50 (п`ятдесят) копійок.
Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення складене 18 травня 2026 року.

Сторони у справі:
Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс», код ЄДРПОУ: 38548598, місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, офіс 407.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 .

Головуючий:	  	О.  В.  Петренко