Справа № 420/39257/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії
ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ), в якому позивач просить суд:
визнати протиправними дії НОМЕР_1 прикордонного загону (Військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України стосовно не нарахування та виплати середнього заробітку за несвоєчасний остаточний розрахунок на день виключення із списків особового складу та усіх видів забезпечення (виплата грошового забезпечення за 08.04.2021 по 09.08.2021) з ОСОБА_1 у зв`язку із звільненням з військової служби за період з 13.09.2024 по 13.03.2025;
зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін (Військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України Державної прикордонної служби України сплатити на користь ОСОБА_1 його середнє грошове забезпечення за час затримки остаточного розрахунку (виплата грошового забезпечення за 08.04.2021 по 09.08.2021) за період з 13.09.2024 по 13.03.2025 включно відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 08.04.2021 по 12.09.2024 він проходив військову службу в органах Державної прикордонної служби України, у тому числі з 08.04.2021 по 09.08.2021 - в НОМЕР_1 прикордонному загоні, з 09.08.2021 по 10.03.2023, з 13.11.2023 по 12.09.2024 - в НОМЕР_3 прикордонному загоні; з 11.03.2023 по 09.11.2023 - в НОМЕР_4 мобільному прикордонному загоні. Наказом від 12.09.2024 № 734-ОС начальника НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, мене, сержанта (остання штатна посада - інспектор прикордонної служби 3 категорії (фахівця радіотехнічного поста) відділення технічних засобів охорони держаного кордону « ІНФОРМАЦІЯ_2 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) звільнено у відставку за статтею 26 Закону України «Про військової обов`язок і військову службу» частини 5 пункту 3 підпункту «г» (через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною 12 цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжити військову службу) перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці).
Позивач вказує, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 червня 2025 року №420/38022/24, 22.10.2025 НОМЕР_1 прикордонним загоном позивачу виплачено 8062,70 грн. Позивач звернувся до відповідача щодо виплати йому середньомісячного заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.09.2024 (наступний день після звільнення) по 13.03.2025, відповідь отримано, плата не здійснена (лист від 27.10.2025 №09/T-301/320). 
Ухвалою суду від 01.12.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження по справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
До суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача вказує, що позов є необґрунтованим, невмотивованим та безпідставним, а отже таким, що не може бути задоволений судом.
Представник відповідача зазначає, що НОМЕР_1 прикордонний загін (Військова частина НОМЕР_2 ) вважає неправильним застосуванням норм Кодексу законів про працю України (далі – КЗпП), зокрема статей 116-117 КЗпП, як норм загального права в даному спорі, так як військова служба (в т.ч. виплата грошового забезпечення та інших виплат військовослужбовцям) не являється об`єктом регулювання трудового права. вважає, що при вирішенні даного спору слід принципово розділяти законодавство, яке регулює трудові відносини (далі - трудове законодавство) і законодавством, яке регулює відносини які виникають при проходженні військової служби (далі - військове законодавство), як окремі одне від одного загальні норми права, які жодним чином не кореспондуються між собою, а тому не можуть військове законодавство не може вважатись спеціальним відносного трудового.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позов, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено такі факти та обставини.
Як зазначено у позовній заяві, ОСОБА_1 проходив військову службу у НОМЕР_1 прикордонному загоні (військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України з 08.04.2021 року по 09.08.2021 року. 
Наказом начальника НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 12.09.2024 року № 734-ОС виключено зі списків особового складу загону та знято з усіх видів забезпечення сержанта ОСОБА_2 (1-044668), інспектора прикордонної служби 3 категорії (фахівця радіотехнічного поста) відділення технічних засобів охорони державного кордону “ ІНФОРМАЦІЯ_2 ” відділу прикордонної служби “ ІНФОРМАЦІЯ_3 ” (тип Б), звільненого наказом начальника НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України №730-ОС від 10 вересня 2024 року у запас, за підпунктом «г» (через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу); перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», без права носіння військової форми одягу.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26.06.2025 року у справі № 420/38022/24, яке набрало законної сили, зокрема зобов`язано НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату за період з 08 квітня 2021 року по 09 серпня 2021 року посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а також премії, допомоги для оздоровлення з урахуванням розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
При цьому, судом у вказаному рішенні було встановлено, що ОСОБА_1 з 08.04.2021 року по 06.08.2021 року проходив військову службу за контрактом у НОМЕР_1 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України, та 06.08.2021 року вибув для подальшого проходження служби у розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується біографічною довідкою молодшого сержанта ОСОБА_1 .
На виконання вказаного рішення позивачу відповідачем 22.10.2025 року було виплачено 8062,70 грн.
Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого.
Згідно із статтею 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні правовідносини, що склались між учасниками справи, регулюються Конституцією України та Кодексом законів про працю України (надалі - КЗпП України).
Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до статті 47 КЗпП України (в редакції, чинній станом на дату звільнення позивача) роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
За приписами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Статтею 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
З аналізу зазначених законодавчих норм вбачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних саме звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Порядок проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період врегульовано Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115/2009 (далі - Положення № 1115/2009).
Відповідно до пункту 293 Положення № 1115/2009 особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням.
У разі спору про розмір сум, належних військовослужбовцю при звільненні, йому в день виключення із списків особового складу виплачується сума, не оспорювана керівництвом органу Держприкордонслужби, у якому проходив службу цей військовослужбовець.
Аналіз даних правових норм свідчить про те, що повний розрахунок з військовослужбовцем здійснюється тим органом Держприкордонслужби, з якого військовослужбовець звільняється.
Положеннями пункту 6 Розділу І Положення №1115/2009 встановлено, що початок і закінчення проходження військової служби в Державній прикордонній службі України, строки військової служби, а також граничний вік перебування на військовій службі визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Згідно з частиною першою статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII (далі Закон №2232-XII в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) початком проходження військової служби вважається:
1) день відправлення у навчальну частину (центр) з територіального центру комплектування та соціальної підтримки (збірного пункту) - для громадян, направлених для проходження базової військової служби;
2) день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації;
3) день призначення на посаду курсанта закладу фахової передвищої військової освіти, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних;
4) день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу;
5) день зарахування до списків особового складу військової частини - для громадян України, які проходять службу у військовому резерві за контрактом, зараховані під час такої служби до військового оперативного резерву та призиваються на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період;
6) день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України - для громадян України, які зараховані до військового оперативного резерву після їх звільнення з військової служби та призиваються на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Як встановлено абзацом 1 частини третьої статті 24 Закону №2232-XII закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 24 Закону №2232-XII військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять).
Організацію й порядок обліку військовослужбовців і працівників Державної прикордонної служби України (особовий склад) в Адміністрації Державної прикордонної служби України (Адміністрація Держприкордонслужби), регіональних управліннях, загонах морської охорони, прикордонних загонах, окремих контрольно-пропускних пунктах, авіаційних частинах, навчальних закладах, науково-дослідній установі, органах забезпечення, підрозділах спеціального призначення (органи Держприкордонслужби), підрозділах, на кораблях та катерах морської охорони органів Держприкордонслужби в мирний час і в особливий період визначає Інструкція з організації обліку особового складу Державної прикордонної служби України, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.06.2017 №468, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 16.08.2017 за №1011/30879 (далі - Інструкція №468, у редакції, чинній на час звільнення позивача).
Відповідно до пункту 3 глави 10 розділу ІІ Інструкції №468 титульні аркуші (додаток 27) наказів формулюються від імені начальників органів Держприкордонслужби, яким надано право видавати накази. У наказах вказується дійсне найменування органу Держприкордонслужби.
Згідно з пунктом 13 глави 10 розділу ІІ Інструкції №468 передбачено, що у наказах начальників органів Держприкордонслужби в обов`язковому порядку зазначаються, зокрема:
- про призначення (переміщення), зарахування в розпорядження відповідних начальників - військове звання, прізвище, ім`я, по батькові військовослужбовця, його особистий номер, на яку посаду призначається (у розпорядження якого начальника органу Держприкордонслужби зараховується), посада з якої звільняється, та пункт Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, відповідно до вимог якого здійснюється призначення (переміщення, зарахування у розпорядження). При зарахуванні в розпорядження у зв`язку з обранням запобіжного заходу у кримінальній справі у виді домашнього арешту чи тримання під вартою, крім вищезазначеного, вказується необхідність припинення, з дня фактичного взяття під варту чи перебування під домашнім арештом, виплату грошового забезпечення (додатки 28, 29);
- про виключення зі списків особового складу органу Державної прикордонної служби України у зв`язку з переміщенням за межі органу - військове звання, прізвище, ім`я, по батькові, особистий номер, посада, ким виданий наказ про переміщення та куди, його дата та номер, час на здавання справ і посади, інформація про використання щорічних основних та додаткових відпусток (у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей), інформація про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення, соціальної допомоги, додаткової грошової винагороди та остаточну дату закінчення проходження військової служби.
Отже, початком проходження військової служби громадян в органах Державної прикордонної служби України вважається день зарахування їх до списків особового складу військової частини (іншого структурного підрозділу Державної прикордонної служби України), а закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини у порядку, встановленому положенням про проходження військової служби громадянами України.
У разі переміщення військовослужбовця за межі органу охорони державного кордону керівник такого органу приймає наказ про виключення військовослужбовця зі списків особового складу органу Державної прикордонної служби України з обов`язковим зазначенням розпорядчого документа, на підставі якого здійснюється переміщення військовослужбовця.
Суд зауважує, що переміщення військовослужбовця до іншого органу охорони державного кордону не означає припинення проходження військової служби. Обов`язковою умовою для видачі наказу про виключення військовослужбовця зі списків особового складу у зв`язку із звільненням з військової частини є наказ про його звільнення з військової служби.
Як встановлено рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26.06.2025 року у справі № 420/38022/24, ОСОБА_1 з 08.04.2021 року по 06.08.2021 року проходив військову службу за контрактом у НОМЕР_1 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України, та 06.08.2021 року вибув для подальшого проходження служби у розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується біографічною довідкою молодшого сержанта ОСОБА_1 .
З військової служби ж позивача звільнено та виключено зі списків особового складу НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України.
Тобто, правовідносини щодо остаточного розрахунку при звільненні виникли між позивачем та НОМЕР_3 прикордонним загоном Державної прикордонної служби України.
Відтак, зважаючи на те, що відповідач не є органом, який здійснював з позивачем остаточний розрахунок при звільненні, оскільки позивача звільнено зі служби та виключено зі списків особового складу НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, відтак суд не вбачає протиправності в бездіяльності НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) стосовно не нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за несвоєчасний остаточний розрахунок на день виключення із списків особового складу та усіх видів забезпечення.
Суд вважає, що у даному випадку виплата відповідачем грошового забезпечення, перерахованого на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26.06.2025 року у справі № 420/38022/24, не може вважатися підставою для притягнення відповідача до відповідальності, передбаченою ст. 117 Кодексу законів про працю України.
Відтак, суд вважає, що підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відсутні.
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Судові витрати розподілити відповідно до ст. 139 КАС України.
Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 21,22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд
В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 );
Відповідач: НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) (РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_2 ).

Суддя П.П. Марин

.