Справа № 490/2488/25
н\п 2/490/314/2026

Центральний районний суд м. Миколаєва

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2026 року    м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Саламатіна О.В., за участю секретаря судового засідання Рябой Д.В., представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Орловського М.А., представниці відповідача Миколаївської міської ради - Коновал Д.О., третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та її представниці адвоката Коренко Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу №490/2488/25 за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про витребування земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

07.04.2025 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до Центрального районного суду м. Миколаєва з даним позовом, в якому просила: скасувати в держаному земельному кадастрі реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 4810137200:01:012:0021; скасувати реєстрацію речових прав на вказану земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.
В обґрунтування позову зазначено, що 27.06.2024 року рішенням Миколаївської міської ради №34/24 було надано громадянці ОСОБА_1 земельну ділянку (кадастровий номер 4810137200:01:012:0024) площею 692 кв.м у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 (забудована земельна ділянка). На підставі вказаного рішення Миколаївської міської ради позивачем було зареєстрована речове право (право приватної власності) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку з кадастровим номером 4810137200:01:012:0024, площею 0,0692 га (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 2972897648101).
Відповідно до інформації наданої сертифікованим інженером-землевпорядником ОСОБА_6 земельна ділянка з кадастровим номером 4810137200:01:012:0021 має співпадіння та перетин меж з земельною ділянкою 4810137200:01:012:0024 яка на праві приватної власності належить Позивачу. Співпадіння земельних ділянок складає 95.3704 %
Спірна земельна ділянка була сформована Рішенням Миколаївської міської ради від 21.05.2021 №4/462 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для проведення земельних торгів для продажу права власності на земельну ділянку по АДРЕСА_2 » було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 50 кв. м з кадастровим номером 4810137200:01:012:0021 по АДРЕСА_2 та зазначену земельну ділянку включено до переліку земельних ділянок або прав на них, які виставляються на земельні торги окремими лотами
При цьому, надання у приватну власність позивачу земельної ділянки з кадастровим номером 4810137200:01:012:0024 площею 0,0692 га було здійснено в рамках повноважень Миколаївської міської ради, а саме розпорядження комунальними землями для потреб обслуговування та будівництва житлового будинку. В зв`язку з тим, що на об`єкті права приватної власності позивача, а саме земельній ділянці з кадастровим номером 4810137200:01:012:0024 фактично зареєстровано об`єкт права комунальної власності – земельну ділянку з кадастровим номером 4810137200:01:012:0021, тому є наявні перешкоди у здійсненні права власності позивача на вказаний об`єкт. Таким чином, існує реальна загроза порушення права власності позивача шляхом реалізації планів Миколаївської міської ради, а саме продажу спірної земельної ділянки або прав на неї на конкурентних засадах, при тому що вказана ділянка фактично знаходиться на території приватної земельної ділянки позивача.
З огляду на наведене позивачка обрала ефективний, на її думку, спосіб захисту свого права, шляхом скасування в держаному земельному кадастрі реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 4810137200:01:012:0021 та скасування реєстрації речових прав на вказану земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, про що просить суд.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.04.2025 року дану цивільну справу передано на розгляд судді Черенковій Н.П.
Ухвалою судді від 14.04.2025 року дану позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк на усунення недоліків, вказаних в мотивувальній частині ухвали.
21.04.2025 року від представника позивача – адвоката Орловського М.А., на виконання вимог ухвали суду від 14.04.2025 року надійшла заява про усунення недоліків, шляхом надання позовної заяви в новій редакції, в якій позивач просив: усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні земельною ділянкою з кадастровим номером 4810137200:01:012:0024 яка на праві власності належить ОСОБА_1 , шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 4810137200:01:012:0021, право власності на яку зареєстровано за Миколаївською міською радою реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 2387264248101 з закриттям розділу Державному реєстрі прав.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 22.04.2025 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.
30.04.2026 року представником третьої особи - Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області до суду подано пояснення щодо позову, в якому зазначено таке.
Відповідно до підпункту 16 пункту 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області, затвердженого наказом Держгеокадастру від 23.12.2021 № 603 (у редакції наказу Держгеокадастру від 22.04.2025 № 170), Головне управління відповідно до покладених на нього завдань, серед іншого, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, на території області. Таким чином, оскільки об`єктом спірного правовідношення (з приводу якого виник спір) є земельна ділянка комунальної форми власності з кадастровим 4810137200:01:012:0021 (категорія земель – землі житлової і громадської забудови, вид цільового призначення – 16.00), з точки зору критерію розпорядження земельними ділянками відповідної категорії та форми власності позивач підставно визначив у якості відповідача за позовом Миколаївську міську раду.
Також, Головне управління наголошує та просить суд врахувати, що державна реєстрація проводиться державним кадастровим реєстратором не з власної ініціативи, а на підставі відповідної заяви, поданої зацікавленою особою. Відносини у сфері державної реєстрації виникають між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування державної реєстрації має бути особа, в інтересах і за зверненням якої здійснена реєстраційна дія. За такого, Головне управління підтримує позицію позивача щодо визначення належним відповідачем за позовними вимогами стосовно спірної земельної ділянки з кадастровим номером 4810137200:01:012:0021 відповідача, та, у свою чергу, залучення Головного управління до участі у справі як третьої особи, позаяк у випадку задоволення судом вимоги про скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки Головне управління (за наявності заяви відповідного суб`єкта звернення) матиме підстави для здійснення реєстраційних дій, передбачених Законом України «Про Державний земельний кадастр». Водночас, з урахуванням абз. 2 ч. 1 ст. 19 ЦПК України, п. б), г) ч. 3 ст. 152 ЗК України, ч. 1 ст. 393 ЦК України, зауважує, що позовна вимога про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки є похідною від вимоги про визнання недійсним (незаконним) рішення Миколаївської міської ради № 4/462 від 21.05.2021 (яке стало підставою для формування спірної земельної ділянки), що, на наше правове переконання, мала би бути заявленою у момент звернення позивача до суду. Таке поєднання позовних вимог, на думку представника, відповідало б критеріям належності і ефективності способів захисту прав, що у свою чергу сприяло б забезпеченню процесуальної економії та виключало необхідність повторного (додаткового) звернення до суду задля захисту порушених (невизнаних, оспорюваних) прав.
З урахуванням наведеного представник Головне управління просить суд прийняти до розгляду та долучити до матеріалів справи №490/2488/25 пояснення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог до предмета спору – Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області та розгляд справи здійснювати без участі представника Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області.
29.06.2025 року предстаник позивачки подав до суду заяву про збільшення/зменшення позовних вимог, в якій зазначив, що в контексті обставин справи та заявлених позовних вимог належним (правомірним) способом правового характеру, захисту може бути віндикаційний позов про витребування земельної ділянки, з кадастровим номером 4810137200:01:012:0021 із володіння Миколаївської міської ради.
Даний висновок відповідає правовому висновку Верховного Суду викладеному в постанові від 22.04.2025 cправа № 918/1332/23.
З урахуванням наведеного, представник позивачки просить суд витребувати із володіння Миколаївської міської ради земельну ділянку з кадастровим номером 4810137200:01:012:0021 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).
30.06.2026 року представницею відповідача Миколаївської міської ради до суду надано відзив на позовну заяву.
У відзиві представниця відповідача зазначає, що відповідно до листа заступника Миколаївського міського голови Юрія Андрієнка від 09.10.2024 № 18021/02.02.01-40/12/3/24, рішень Миколаївської міської ради, щодо продажу земельної ділянки з кадастровим номером 4810137200:01:012:0021 або прав на неї на конкурентних засадах не приймалось. Таким чином на даний час земельна ділянка з кадастровим номером 4810137200:01:012:0021 наявна в Державному земельному кадастрі, площа ділянки 50 кв.м., форма власності – комунальна, категорія земель – землі запасу.
Так, позивачем додано до позовної заяви додаток – копія пояснень ОСОБА_6 від 31.03.2025 № 6-03/25, відповідно до яких вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером 4810137200:01:012:0021 має співпадіння та перетин меж з земельною ділянкою 4810137200:01:012:0024, яка на праві приватної власності належить позивачу. Співпадіння земельних ділянок складає 95.3704 %. Інших доказів у підтвердження вказаних обставин позивачем не додано. Однак, факт накладення меж однієї земельної ділянки на іншу може бути підтверджений відомостями з Публічної кадастрової карти та земельно-технічною експертизою (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду Касаційного цивільного суду від 23.11.2023 у справі №684/691/18).
При цьому, представниця відповідача звертає увагу суду на те, що позивачем не додано до матеріалів провадження відомостей з Публічної кадастрової карти та земельно-технічної експертизи, а тому і не доведено факт того, що земельна ділянка з кадастровим номером 4810137200:01:012:0021 має співпадіння та перетин меж з земельною ділянкою з кадастровим номером 4810137200:01:012:0024. Позивач має довести, яка саме земельна ділянка, в яких межах накладається на земельну ділянку, яка належить йому на праві приватної власності. Захистити право без ідентифікації земельної ділянки неможливо (близькі за змістом висновки у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.03.2018 у справі № 441/123/16).
Представниця відповідача наголошує, що позивачем не зазначено обставин того з яких підстав він, як власник земельної ділянки з кадастровим номером 4810137200:01:012:0021, позбавлений права вільно розпоряджатися, володіти та користуватися спірною земельною ділянкою у відповідності до положень ст. 317 ЦК України, ч. ч. 1, 2 ст. 78 Земельного кодексу України. Водночас позивачем не обґрунтовано яке саме право його порушене як власника земельної ділянки з кадастровим номером 4810137200:01:012:0021 та яка саме реальна загроза його права власності на спірну земельну ділянку. Доводи позивача у позовній заяві містять характер припущення, відповідних доказів, які б свідчили щодо викладеного вище не додано.
При цьому, з 2021 року рішення Миколаївської міської ради від 21.05.2021 №4/462 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для проведення земельних торгів для продажу права власності на земельну ділянку по АДРЕСА_2 » не реалізовано, а тільки на підставі нього включено спірну земельну ділянку до переліку земельних ділянок або прав на них, які виставляються на земельні торги окремими лотами. Таким чином, навіть у випадку врахування доводів позивача у позовній заяві, зазначені обставини підтверджують факт відсутності реальної загрози праву власності позивача на земельну ділянку з кадастровим номером 4810137200:01:012:0024.
З урахуванням наведеного представниця відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до Миколаївської міської ради у повному обсязі.
12.10.2025 року представницею відповідача Миколаївської міської ради до суду надано додаткові пояснення у справі. В додаткових поясненнях представниця відповідача зазначає, що право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.
За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.
Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконно володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України.
Задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. 
Однак, звертає увагу на те, що власником спірної земельної ділянки з кадастровим номером 4810137200:01:012:0021 є Миколаївська міська рада, Позивач не має до цієї ділянки жодного юридичного відношення, відповідних доказів на зазначене не надано. Між тим, звенртаємо увагу на те, що рішенням Миколаївської міської ради від 21.05.2021 №4/462 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для проведення земельних торгів для продажу права власності на земельну ділянку по АДРЕСА_2 » було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 50 кв. м з кадастровим номером 4810137200:01:012:0021 по АДРЕСА_2 та зазначену земельну ділянку включено до переліку земельних ділянок або прав на них, які виставляються на земельні торги окремими лотами.
Крім того, зазначає, що до віндикаційного позову застосовується загальна позовна давність, яка становить три роки. Відповідно до статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права. Отже, позивач мав право звернутися із даною заявою до 21.05.2024, тим самим пропустив строк на таке звернення.
З урахуванням наведеного, представниця відповідача просить суд застосувати налідки пропуску позивачем строку позовної давності та відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 .
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 13.10.2025 року залучено до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
08.12.2026 року третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 подала до суду пояснення в яких просила відмовити в задоволенні позову. В обгрунтування своєї позиції зазначила, що з 10 червня 2021 року і до цього часу спірна земельна ділянка належала і належить до комунальної власності і ніколи не передавалася позивачці. При цьому, на спірній земельній ділянці ніколи не було житлового будинку, господарських будівель і споруд що перебувають у власності позивачки. Реєстрація права власності на земельну ділянку площею 0.0692 га з кадастровим номером 4810137200:01:012:0024, межі якої накладаються (практично співпадають) на спірну земельну ділянку площею 0,005 га з кадастровим номером 4810137200:01:012:0021 є наслідком грубої помилки при формуванні та реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 4810137200:01:012:0024. 
02.02.2026 року представниця третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_5 - адвокат Коренко Т.В. подала до суду заперечення проти позову та важає, що позовна заява ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.
В обгрунтування заперечень вказано, що ОСОБА_5 є власником земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , яка межує з ділянкою ОСОБА_2 по всій довжині будинків. Спірна земельна ділянка з кадастровим номером 4810137200:01:012:0021 площею 50 кв.м, розташована між цими двома ділянками і слугує проходом (буферною зоною), що забезпечує доступ та відділяє їх. Будинок позивачки розташований позаду цих ділянок за адресою АДРЕСА_1 . Позивачка намагається захопити прохід між ділянками ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , штучно включивши його до складу своєї земельної ділянки.
Спірна земельна ділянка з кадастровим номером 4810137200:01:012:0021 (50 кв.м) ніколи не належала позивачці і не входила до складу її ділянки за адресою АДРЕСА_1 . Вона є вільною від забудов та інженерних комунікацій, сформована Миколаївською міською радою ще у 2021 році для виставлення на земельні торги. Позивачка ніколи не була власником цієї ділянки і не володіла нею ні фактично, ні юридично. Її право власності поширюється лише на ділянку з кадастровим номером 4810137200:01:012:0024. Накладка меж земельних ділянок виникла виключно через неправомірні дії сертифікованого інженера-землевпорядника позивачки, який розробляв технічну документацію у 2024 році.
За договором дарування земельної ділянки, Позивач - ОСОБА_1 отримала у власність земельну ділянку площею 0,0558 га (558 кв.м) від своєї бабусі - ОСОБА_8 . Ця площа чітко зафіксована в самому договорі дарування, а також відповідала технічному паспорту на нерухоме майно від 25.07.2021 року та історичним планам інвентаризації БТІ (1961 та 2002 років). Саме ця площа 0,0558 га була зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на момент набуття права власності Позивачем у 2022 році. Жодних додаткових земель чи розширень договір дарування не передбачав — це був класичний перехід права власності на вже сформовану та зареєстровану ділянку з чітко визначеними межами. Проте вже у 2024 році, під час розробки нової технічної документації із землеустрою, землевпорядник ОСОБА_6 без жодних правових підстав та без погодження з суміжними власниками штучно збільшив площу ділянки до 0,0692 га (692 кв.м). Різниця склала 0,0134 га, або 134 кв.м, з яких 50 кв.м — це саме спірна комунальна ділянка з кадастровим номером 4810137200:01:012:0021, яка була сформована та зареєстрована в Державному земельному кадастрі ще у 2021 році на підставі Рішення Миколаївської міської ради №4/462 від 21.05.2021. Позивачка у 2024 році не погоджувала межі своєї ділянки з ОСОБА_5 , як суміжним власником. Відсутній підписаний Акт встановлення меж, що підтверджує спірність конфігурації, яку вона намагається узаконити через суд. Спірна ділянка ніколи не надавалася позивачці у користування, оскільки раніше там було місце для складування використаної тари магазину, який був там розташований, а потім цей прохід був занедбаний і його почали використовувати для більш зручного проходу на провулок. Крім того ділянка слугує певною буферною зоною між домоволодінням ОСОБА_5 ( АДРЕСА_2 ) і ділянкою ОСОБА_2 . Межі склалися роками відповідно до фактичного користування. Перехід земельної ділянки у власність позивачакизмінить конфігурацію меж, заблокує доступ до комунікацій і створить перешкоди для обслуговування майна третьої особи.
Також представниця третьої особи посилається на обставини встанволені рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва у справі №490/2833/19 від 21.10.2021, яке набрало законної сили, та яким встановлено ключові обставини щодо спірної земельної ділянки з кадастровим номером 4810137200:01:012:0021 (площею 50 кв.м). А саме те, що спірна ділянка є вільною від забудов та інженерних комунікацій, що спростовує будь-які твердження позивачки про нібито перешкоди в користуванні її майном. Це означає, що ділянка не містить елементів, які могли б свідчити про її історичну належність до ділянки позивачки, і її статус як окремої комунальної землі було підтверджено рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва по справі №490/2833/19 від 31.05.2023 року. Ділянка не входить до складу земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , де проживає позивачка. Суд встановив, що межі та конфігурація ділянок сформовані історично без накладок, і спірна територія є самостійною частиною комунальної власності, а не продовженням приватної ділянки. Ділянка була законно сформована Миколаївською міською радою для виставлення на конкурентні земельні торги відповідно до вимог Земельного кодексу України (ст. 134, 135 ЗКУ). Рішення Миколаївської міської ради від 21.05.2021 №4/462 не порушувало прав попереднього власника ( ОСОБА_8 ), оскільки вона не була позбавлена можливості брати участь у торгах на рівних умовах з іншими особами.
Будь-які спроби позивачки надати нові докази (наприклад, технічну документацію 2024 року) для спростування цих фактів є неприпустимими, оскільки вони суперечать принципу стабільності правовідносин. Як вказує практика Верховного Суду (наприклад, висновки з постанови від 01.01.2020 щодо застосування преюдиції), преюдиційні факти слугують "імунітетом" проти перегляду, і їх ігнорування могло б призвести до безкінечних судових спорів, що суперечить меті правосуддя. Задоволення позову ОСОБА_1 означало б фактичний перегляд преюдиційних обставин, що є підставою для відмови в позові в повному обсязі. Це не тільки порушує процесуальні норми, але й підриває довіру до судової системи, оскільки позивачка намагається використати суд для "коригування" вже встановлених фактів на свою користь, ігноруючи принцип res judicata (річ вирішена).
Обраний позивачкою спосіб захисту є фундаментально неналежним і не відповідає нормам матеріального права, що робить позовні вимоги завідомо необґрунтованими. Стаття 387 ЦК України чітко визначає, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без достатньої правової підстави набула його в своє володіння. Ключовим елементом є статус позивача як власника спірного майна на момент подання позову. Тобто, для застосування віндикації необхідний правовий титул – документальне підтвердження права власності, таке як державний акт, витяг з реєстру чи рішення суду.
У даній справі позивачка ніколи не була власником земельної ділянки з кадастровим номером 4810137200:01:012:0021, а її право власності, зареєстроване в 2024 році, поширюється виключно на суміжну ділянку з кадастровим номером 4810137200:01:012:0024, площею 0,0692 га, яка була сформована з урахуванням "накладки" на комунальну землю.
Відсутність титулу робить віндикаційний позов неможливим, оскільки позивач намагається витребувати чуже майно, а не своє. В той же час віндикація не може бути засобом набуття нового майна, а лише відновленням існуючого. У контексті земельних спорів ВС неодноразово вказував, що кадастровий номер є ідентифікатором окремої ділянки, і витребування однієї ділянки не може "поглинати" іншу без переоформлення. Стаття 388 ЦК України встановлює додаткові обмеження для витребування від добросовісного набувача: "Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було набуте ним безвідплатно від особи, яка не мала права його відчужувати". Однак у цій справі навіть не йде мова про добросовісного набувача, оскільки спірна ділянка ніколи не перебувала у володінні позивачки – ні фактичному, ні юридичному.
Документи, такі як плани інвентаризації БТІ 1961 та 2002 років, а також технічний паспорт від 25.07.2021, підтверджують, що ділянка з кадастровим номером 4810137200:01:012:0021 історично була окремою територією комунальної власності, сформованою Миколаївською міською радою в 2021 році для торгів. Тобто майно не "вибуло" з володіння позивачки, бо воно ніколи туди не "надходило".
Це виключає застосування віндикації, як зазначає судова практика: у постанові КЦС ВС від 10.01.2024 у справі №753/7242/21 суд відмовив у позові, оскільки "відсутність факту вибуття майна з володіння власника робить віндикацію недійсною, а позов способом прихованого оскарження формування земельної ділянки". Аналогічно у справі №362/2707/19, суд підкреслив, що ст. 387 ЦК застосовується лише до майна, яке було у володінні власника, а не до спроб "розширення" за рахунок сусідніх територій.
Позивачка намагається просто обійти преюдиційне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 31.05.2023 року по справі №490/2833/19, де статус ділянки вже встановлено, що робить віндикацію інструментом непрямого перегляду судового рішення. Задоволення такого позову призведе до порушення прав на добросусідство передбаченого ст. 91 ЗК України, оскільки спірна ділянка слугує буфером і була сформована для конкурентного використання
Практика Верховного Суду неодноразово підкреслює, що відповідальність за технічні порушення при формуванні земельної ділянки лежить на суб`єктах, які розробляють документацію (землевпорядниках), а не на органах, що здійснюють первинну реєстрацію. Наприклад, у постанові Касаційного господарського суду ВС від 04 лютого 2025 року у справі №910/19615/23 суд вказав, що відсутність належного оформлення не скасовує права, набутого раніше, і пріоритет надається первинній реєстрації. Аналогічно, в оглядах практики ВС наголошується на необхідності перевірки на накладки перед реєстрацією, а порушення цього правила тягне за собою скасування пізнішої реєстрації (ухвала ВС КГС від 15 січня 2025 року у справі № 910/2389/23).
Накладка меж земельних ділянок виникла виключно з вини сертифікованого інженера-землевпорядника позивачки, який розробляв технічну документацію в 2024 році. Це не випадкова помилка, а системне порушення норм землеустрою, що призвело до безпідставного захоплення комунальної землі.
За договором дарування від 11.11.2022 Позивач ( ОСОБА_1 ) набула права на земельну ділянку площею 0,0558 га (558 кв.м), що відповідало технічному паспорту від 25.07.2021 та історичним планам БТІ (1961 та 2002 років). Ця площа була чітко визначена як об`єкт дарування від попереднього власника ( ОСОБА_8 ) і не включала суміжні території. Однак у 2024 році, під час формування нової технічної документації для присвоєння кадастрового номера 4810137200:01:012:0024, землевпорядник ОСОБА_6 без правових підстав збільшив площу до 0,0692 га (692 кв.м), тобто на 0,0134 га (134 кв.м). Це збільшення відбулося за рахунок земель комунальної власності Миколаївської міської ради, зокрема спірної ділянки з кадастровим номером 4810137200:01:012:0021 площею 50 кв.м, яка була сформована та зареєстрована ще в 2021 році на підставі Рішення Миколаївської міської ради №4/462 від 21.05.2021.
Такі дії є класичним прикладом "технічної помилки" в землеустрої, яка, за висновками ВС, не є випадковою, а свідчить про порушення ст. 26 Закону України "Про землеустрій", що вимагає точного дотримання меж суміжних ділянок під час розробки документації. Судова практика підтверджує, що подібне розширення площі без згоди суміжних власників чи органів влади є недійсним: наприклад, у постанові ВС від 17 квітня 2025 року у справі №910/127/21 суд відмовив у визнанні права на розширену ділянку, наголосивши, що збільшення за рахунок комунальних земель можливе лише через процедуру відведення (ст. 118 ЗКУ), а не через "коригування" документації. У рішенні Господарського суду Волинської області від 24.09.2025 року по справі №903/260/25 вказано, що скасування реєстрації допускається лише з припиненням прав на всю ділянку, якщо накладка впливає на її існування як об`єкта. Різниця в 134 кв.м, включаючи 50 кв.м спірної ділянки, прямо вказує на захоплення, що порушує принцип добросовісності набуття прав ст. 3 ЦК України і може кваліфікуватися як зловживання ст. 13 ЦК України.
Для третьої особи це означає загрозу стабільності меж, оскільки така "накладка" може змінити конфігурацію особистої земельної ділянки, заблокувавши доступ чи створивши перешкоди в користуванні.
Частина 6 статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» чітко зобов`язує державного реєстратора відмовити в реєстрації земельної ділянки, якщо її межі накладаються на вже зареєстровану ділянку в Державному земельному кадастрі. Це правило забезпечує принцип пріоритету первинної реєстрації, за яким раніше зареєстрована ділянка має перевагу над пізніше зареєстрованою ділянкою. Землевпорядник позивачки, ігноруючи відкриті дані Публічної кадастрової карти, які доступні з 2021 року та включив спірну територію до документації, що є грубим порушенням ст. 102 ЗКУ.
Задоволення позовної заяви ОСОБА_1 прямо порушить права третьої особи як власника суміжної ділянки, оскільки спірна територія (кадастровий номер 4810137200:01:012:0021) є невід`ємною частиною історичної конфігурації меж, що склалася роками. Ст. 198 ЗК України встановлює обов`язкове погодження меж земельної ділянки з власниками та користувачами суміжних ділянок під час землеустрою. Це правило покликане запобігти спорам і забезпечити точність кадастрових даних, оскільки без підписаного Акту встановлення меж, форма якого затверджена постановою Кабінету Міністрів України №1051 від 07.06.2002, документація вважається неповною.
Позивачка у 2024 році, під час формування технічної документації для своєї ділянки (кадастровий номер 4810137200:01:012:0024), не зверталася до ОСОБА_5 як суміжного власника для погодження меж, чим грубо порушила цю норму. Відсутність підпису на акті встановлення меж, який позивачка не надала суду, безпосередньо підтверджує спірність запропонованої конфігурації, де спірна ділянка (50 кв.м) штучно включена до складу землі позивачки. Спірна ділянка історично слугує буферною зоною, що відділяє ділянку ОСОБА_5 від ділянки позивачки, забезпечуючи стабільне користування та запобігаючи конфліктам. Межі склалися відповідно до фактичного землекористування, підтвердженого планами інвентаризації БТІ 1961 та 2002 років, а також техпаспортом від 25.07.2021 року.
Згідно зі ст. 79 ЗК України, межі земельних ділянок визначаються з урахуванням історичного використання, і їх зміна вимагає згоди всіх зацікавлених сторін. Перехід цієї землі у приватну власність позивачки призведе до радикальної зміни конфігурації меж, що може заблокувати доступ до комунікацій (водопроводу чи електромереж, які проходять уздовж буферної зони) та створити перешкоди для обслуговування майна третьої особи.
10.02.2026 року треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надали до суду кожна свої пояснення (аналогічного змісту), в яких зазначили, що є власницями суміжних земельних ділянок, розташованих за адресами: АДРЕСА_3 , та АДРЕСА_4 з виходом на АДРЕСА_5 , відповідно, вони заперечують проти позову та вважають доводи позивачки такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.
Так, за договором дарування земельної ділянки, Позивач - ОСОБА_1 отримала у власність земельну ділянку площею 0,0558 га (558 кв.м) від своєї бабусі - ОСОБА_8 . Ця площа чітко зафіксована в самому договорі дарування, а також відповідала технічному паспорту на нерухоме майно від 25.07.2021 року та історичним планам інвентаризації БТІ (1961 та 2002 років). Саме ця площа 0,0558 га була зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на момент набуття права власності Позивачем у 2022 році. Жодних додаткових земель чи розширень договір дарування не передбачав — це був класичний перехід права власності на вже сформовану та зареєстровану ділянку з чітко визначеними межами.
Проте вже у 2024 році, під час розробки нової технічної документації із землеустрою, землевпорядник ОСОБА_6 без жодних правових підстав та без погодження з суміжними власниками штучно збільшив площу ділянки до 0,0692 га (692 кв.м). Різниця склала 0,0134 га, або 134 кв.м, з яких 50 кв.м — це саме спірна комунальна ділянка з кадастровим номером 4810137200:01:012:0021, яка була сформована та зареєстрована в Державному земельному кадастрі ще у 2021 році на підставі Рішення Миколаївської міської ради №4/462 від 21.05.2021.
Позивачка у 2024 році не погоджувала межі своєї ділянки з нею - ОСОБА_2 , як суміжним власником. Відсутній підписаний Акт встановлення меж, що підтверджує спірність конфігурації, яку вона намагається узаконити через суд. Спірна ділянка ніколи не надавалася позивачці у користування, оскільки раніше там було місце для складування використаної тари магазину, який був там розташований, а потім цей прохід був занедбаний і його почали використовувати для більш зручного проходу на провулок. Крім того ділянка слугує певною буферною зоною між домоволодінням ОСОБА_5 ( АДРЕСА_2 ) і ділянкою ОСОБА_2 . Межі склалися роками відповідно до фактичного користування. Перехід земельної ділянки у власність позивачаки змінить конфігурацію меж, заблокує доступ до комунікацій і створить перешкоди для обслуговування майна третьої особи.
Також ОСОБА_2 та ОСОБА_3 посилаються на обставини встановлені рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва у справі №490/2833/19 від 21.10.2021, яке набрало законної сили та яким вже було вирішено спір щодо правомірності відведення стороні позивача спірної земельної ділянки з кадастровим номером 4810137200:01:012:0021 та законність її включення до переліку земельних ділянок, виставлених на торги.
На думку ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , скасування реєстрації спірної земельної ділянки та її витребування із володіння Миколаївської міської ради означає перегляд рішення суду, яке вже набрало законної сили.
Також ОСОБА_2 та та ОСОБА_3 , посилаються на положення статей 135, 136 та підпункту 5 пункту 27 розділу Х "перехідні положення" ЗК України, якими встановлено, що відчудження земельних ділянок комунальної форми власності можливе лише на земельних торгах, а під час дії воєнного стану безоплатна передача земель комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється. Також посилається на положення ст. 198 ЗК України, якою встановлено, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.
Накладка земельних діялнок, на думку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 стала можлива з вини інженера-землевпорядника, який розробляв технічну документацію в 2024 році та грубо порушив вимоги статті 102 ЗК України та включив спірну територію до документації.
Також ОСОБА_2 та ОСОБА_3 наполягають, що спірну земельну ділянку могли передати іншому власнику лише після припинення права власності чи користування нею в порядку, визначеному законом, чого відповідачем зроблено не було.
Крім того, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вважають, що позивачкою обрано неправильний спосіб захисту, який є неналежним і не відповідає нормам матеріального права, що робить позовні вимоги завідомо необґрунтованими. Стаття 387 ЦК України чітко визначає, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без достатньої правової підстави набула його в своє володіння. Ключовим елементом є статус позивача як власника спірного майна на момент подання позову. Тобто, для застосування віндикації необхідний правовий титул – документальне підтвердження права власності, таке як державний акт, витяг з реєстру чи рішення суду.
У даній справі позивачка ніколи не була власником земельної ділянки з кадастровим номером 4810137200:01:012:0021, а її право власності, зареєстроване в 2024 році, поширюється виключно на суміжну ділянку з кадастровим номером 4810137200:01:012:0024, площею 0,0692 га, яка була сформована з урахуванням "накладки" на комунальну землю.
Дії позивачки є прихованим способом збільшення площі її земельної ділянки за рахунок земель комунальної власності без дотримання встановлених процедур, та фактично є спробою пергляду рішення суду в іншій справі №490/2833/19.
Розпорядженням керівника апарату суду від 13.02.2026 року було призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку з поданням суддею Черенковою Н.П. заяви про відставку та відрахування її зі штату суду.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.02.2026 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В.
Ухвалою судді від 28.02.2026 року цивільну справу №490/2488/25 прийнято до свого провадження та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження та призначити справу до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні представник позивачки вимоги позову підтримав та просив суд витребувати із володіння Миколаївської міської ради земельну ділянку з кадастровим номером 4810137200:01:012:0021 на користь ОСОБА_1 .
В судовому засіданні представниця відповідача позов не визнала, наполягала на його недоведеності та просила залишити позов без задоволення.
В судовому засіданні третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 підтримала позицію висловлену в своїх поясненнях наданих суду та просила позов залишити без задоволення.
В судовому засіданні третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 підтримала позицію висловлену в своїх поясненнях наданих суду та просила позов залишити без задоволення.
В судовому засіданні третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_5 та її представниця - адвокат Коренко Т.В., підтримала позицію висловлену в поясненнях наданих суду та просили позов залишити без задоволення.
В судовому засіданні третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 підтримала позицію висловлену в своїх поясненнях наданих суду та просила позов залишити без задоволення.
Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
Так, на підтвердження своїх вимог позивачкою надано суду такі докази:
Рішення Миколаївської міської ради №34/24 від 27.06.2024 року "Про надання громадянці ОСОБА_1 земельної ділянки (кадастровий номер 4810137200:01:012:0024) у вдасність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 (забудована земельна ділянка);
Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (Договір: №40/2023 від 11.04.2023р. Замовник: громадянка ОСОБА_1 );
Інформацію з Державного земельного кадастру про право власності та речові права від 02.04.2025 року на земельну ділянку з кадастровим номером 4810137200:01:012:0021;
Інформацію з Державного земельного кадастру про право власності та речові права від 02.04.2025 року на земельну ділянку з кадастровим номером 4810137200:01:012:0024;
Копію витягу з Державного реєстру речових прав №387367455 від 18.07.224 року щодо земельної ділянки з кадастровим номером 4810137200:01:012:0024;
Лист Миколаївської міської ради за вих. №18021/02.02.01-40/12/3/24 від 09.10.2024 року;
Пояснення сертифікованого інженера-землевпорядника ОСОБА_6 від 31.03.2025 року за вих. №6-03/25;
Копію Договору дарування житлового будинку від 11.11.2022 року;
Копію паспорту та копію картки фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 .
Так, з наданих позивачкою доказів вбачається, що Рішення Миколаївської міської ради №34/24 від 27.06.2024 року, було надано громадянці ОСОБА_1 земельну ділянку (кадастровий номер 4810137200:01:012:0024) площею 692 кв.м у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 (забудована земельна ділянка).
В витязі з Державного реєстру речових прав №387367455 від 18.07.224 року, міститься інформація щодо ОСОБА_1 як власника земельної ділянки з кадастровим номером 4810137200:01:012:0024.
Як вбачається з Інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права від 02.04.2025 року на земельну ділянку з кадастровим номером 4810137200:01:012:0024, цільове призначення: 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); категорія земель: землі житлової та громадської забудови; вид використання: будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); форма власності: інформація відсутня; площа земельної ділянки: 0,0692; місце розташування: АДРЕСА_1 , ПІБ інженера - землевпорядника ОСОБА_6 ; власник: ОСОБА_1 ; дата державної реєстрації права (в державному реєстрі прав) 11.07.2024; номер запису про право (в державному реєстрі прав) 55907561.
Як вбачається з Інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права від 02.04.2025 року на земельну ділянку з кадастровим номером 4810137200:01:012:0021, цільове призначення: 16.00 Землі запасу (земельні ділянки кожної атегорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам); категорія земель: землі житлової та громадської забудови; вид використання: для продажу прав на земельних торгах на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; форма власності: комунальна; площа земельної ділянки: 0,005; місце розташування: АДРЕСА_2 ; ПІБ інженера - землевпорядника ОСОБА_9 ; власник: Миколаївська міська рада; код ЄДРПОУ 26565573; дата державної реєстрації права (в державному реєстрі прав) 10.06.2021; номер запису про право (в державному реєстрі прав) 42538983.
Як вбачається з Листа Миколаївської міської ради за вих. №18021/02.02.01-40/12/3/24 від 09.10.2024 року рішень Миколаївської міської ради окрім рішення Миколаївської міської ради від 21.05.2021 №4/462 "Про затвердження проєкту зелеустрою щодо відведення земельної ділянки для проведення земельних торгів для продажу права власності на земельну ділянку по АДРЕСА_2 , щодо земельної ділянки із земель комунальної власності з кадастровим номером 4810137200:01:012:0021 площею 50 кв.м. не приймалось, продажу земельної ділянки або прав на неї з кадастровим номером 4810137200:01:012:0021 площею 50 кв.м. на конкурентних засадах не приймалось.
Як вбачається з пояснень сертифікованого інженера-землевпорядника ОСОБА_6 від 31.03.2025 року за вих. №6-03/25, під час виготовлення "Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд розташованої за адресою: АДРЕСА_1 " площею 0,692 га було встановлено, що земельна ділянка за вказаною адресою сформована на вказану площу за кадастровим номером 4810137200:01:012:0024 і на неї накладається земельна ділянка комунальної власності за кадастровим номером 4810137200:01:012:0021 на 95,3704%. Ця інформація підтверджується скріном із електронних сервісі Державного земельного кадастру. Крім того, на Ваш запит мною виготовлено додатково план меж земельних ділянок за вищевказаними кадастровими номерами.
На доданому до пояснень сертифікованого інженера-землевпорядника ОСОБА_6 від 31.03.2025 року за вих. №6-03/25 "Плані меж земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1 " міститься зображення земельної ділянки з позначкою " АДРЕСА_6 за кад. №4810137200:01:012:0024" та заштрихована область з позначкою " АДРЕСА_7 за кад. №4810137200:01:012:0021".
Також до пояснень сертифікованого інженера-землевпорядника ОСОБА_6 від 31.03.2025 року за вих. №6-03/25 додано аркуш формату А4 на якому міститься інформація щодо перетину земельних ділянок 4810137200:01:012:0024 та 4810137200:01:012:0021 на 95,3704%.
Як вбачається з Договору дарування житлового будинку від 11.11.2022 року, ОСОБА_8 подарувала ОСОБА_1 житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці, що перебуває у комунальній власності, площею 0,0558 га, під кадастровим номером 4810137200:01:012:0024.
Крім того, суд зазначає, що в провадженні Центрального районного суду міста Миколаєва перебувала цивільна справа №490/2833/19 за позовною заявою ОСОБА_8 до Миколаївської міської радаи третя особа ОСОБА_5 про визнання про визнання протиправним та скасування рішення.
Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва у справі №490/2833/19 було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_8 до Миколаївської міської ради, третя особа ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування п.п. 1.2, 2.2, 3.1 рішення Миколаївської міської ради від 19 жовтня 2018 року № 42/383 "Про затвердження переліку земельних ділянок, право оренди яких виставляється на торги окремими лотами, про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок або технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для продажу прав на земельних торгах та про надання дозволу на виготовлення експертної оцінки земельної ділянки та про внесення змін до рішення міської ради".
У вказному рішенні суду зазначено, таке:
"... Згідно Рішення виконкому Ради народних депутатів №517 від 23.03.1954 правопопереднику позивача виділена для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 земельна ділянка, площею і 600 кв. м. Рішенням Ради народних депутатів №1078 від 01.12.1981 року «Про оформлення надлишків на земельній ділянці АДРЕСА_8 додатково залишена в тимчасовому користуванні за цією адресою земельна ділянка в розмірі 42 кв.м.
За такого, судом встанолено, що згідно діючого на той час законодавства в установленому законом порядку для будівництва та обслуговування домоволодіння по АДРЕСА_1 виділена земельна ділянка площею 642 кв.м.
Земельна ділянка, яка є предметом спору, не входить до складу цих 642 кв.м., є неправильної конфігурації і дійсно є виходом з земельної ділянки під домоволодінням позивача на провулок та розташована між сумжіними земельними ділянками АДРЕСА_9 та АДРЕСА_2 , про що не заперечували сторони в судовому засіданні. 
...
Згідно рішення ММР №42/383 від 19.10.2018 року "Про затвердження переліку земельних ділянок, право оренди яких виставляється на торги окремими лотами, про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок або технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для продажу прав на земельних торгах та про надання дозволу на виготовлення експертної оцінки земельної ділянки та про внесення змін до рішення міської ради" - з метою сприяння соціально-економічному розвитку міста, керуючись ст.134 Земельного кодексу України, ст. 26 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”, міська рада вирішила затвердити перелік земельних ділянок, право оренди яких виставляється на торги окремими лотами: п.1.2 Земельна ділянка орієнтовною площею 50 кв.м для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_2 . Висновок управління містобудування та архітектури Миколаївської міської ради від 02.08.2017№ 15-1998.
Пунктами 2, 2.2 вказаного рішення надано дозвіл управлінню земельних ресурсів Миколаївської міської ради на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для продажу на земельних торгах на земельну ділянку орієнтовною площею 50 кв.м для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_2 .Висновок управління містобудування та архітектури Миколаївської міської ради від 02.08.2017№ 15-1998.
Пунктами 3, 3.1 вказаного рішення надано дозвіл управлінню земельних ресурсів Миколаївської міської ради на виготовлення експертної оцінки земельної ділянки для продажу на земельних торгах на земельну ділянку орієнтовною площею 50 кв.м для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_2 , біля житлового будинку АДРЕСА_10 .
...
Проте, спірна земельна ділянка біля ділянки за адресою АДРЕСА_2 є вільною від забудов, належить на праві власності територіальній громаді м. Миколаєва та не передана у власність чи користування іншим особам, а доказів того, ща на цій ділянці розташоване будівлі домовлодіння по АДРЕСА_11 і ця ділянка є необхідною для обслуговування житлового будинку та господарських споруд , належних позивачці за цією адресою, суд не вбачає наявність винятків, передбачених частинами другою, третьою статті 134 ЗК України, для заборони передачі такої земельної ділянки на земельні торги.".
При цьому, як вбачається з Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (Договір: №40/2023 від 11.04.2023р. Замовник: громадянка ОСОБА_1 ), земельна ділянка на яку виготовлено вказну документацію за адресою: АДРЕСА_1 , як конфігураційно так і за загальними (лінійні розміри, площа) характеристиками відрізняється (більша на 50 кв.м.) від земельної ділянки, яка Рішенням виконкому Ради народних депутатів №517 від 23.03.1954 року та Рішенням Ради народних депутатів №1078 від 01.12.1981 року "Про оформлення надлишків на земельній ділянці АДРЕСА_1 ", була надана для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 , що, крім іншого, підтверджується Договором дарування від 11.11.2022 року та технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста.
Згідно ч. 1 ст. 10, ч. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.
Згідно ч. 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси…
Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у визначених у законі випадках (частина перша статті 388 ЦК України).
Згідно ст. 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.
Згідно ч. 1 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; в) землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону.
Згідно ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону (абзац перший частини першої статті 116 ЗК України).
До повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу (пункти «а» та «б» частини першої статті 12 ЗК України).
До земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування (стаття 38 ЗК України).
Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм (стаття 39 ЗК України).
Межа району, села, селища, міста, району у місті - це умовна замкнена лінія на поверхні землі, що відокремлює територію району, села, селища, міста, району у місті від інших територій. Межі району, села, селища, міста, району у місті встановлюються і змінюються за проєктами землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальних одиниць. Проєкти землеустрою щодо зміни меж населених пунктів розробляються з урахуванням генеральних планів населених пунктів (частини перша та друга статті 173 ЗК України).
За змістом наведених приписів Миколаївська міська рада рада мала повноваження щодо розпорядження тими земельними ділянками, які належали до земель комунальної власності у межах відповідного населеного пункту (території міста Миколаєва).
У Земельному кодексі України закріплено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України (частина перша статті 153 ЗК України).
Згідно зі статтею 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
Відповідно до частини другої статті 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
Згідно зі статтею 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків
Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Частинами першою-третьою статті 158 ЗК України встановлено, що земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.
В даному випадку суд зазначає, що зазначений позов подано до суду не через протиправне заволодіння відповідачем земельною ділянкою з кадастровим номером 4810137200:01:012:0021, а через припущення позивачки про накладення вказаної земельної ділянки на земельну ділянку з кадастровим номером 4810137200:01:012:0024, яка належить позивачці та була сформована та зареєстрована пізніше.
На підтвердження вказаного припущення позивачкою надано, на її думку, достатні докази, які були досліджені судом в судовому засіданнні та про які зазначалося вище.
При цьому, позивачем не надано суду документації з землеустрою на земельну ділянку з кадастровим номером 4810137200:01:012:0021, а також не заявлено вимог щодо витребування такої документації у відповідача чи інших осіб.
У постанові Верховного Суду від 4 грудня 2022 року у справі №619/2766/19, викладено висновок, що доказами накладення однієї земельної ділянки на іншу повністю чи частково або відсутність такого накладення, у разі розбіжності у правовстановлюючих документах на землю та/або документації із землеустрою, є документи, сформовані кадастровим реєстратором в межах процедури державної реєстрації земельної ділянки за заявою власника або користувача, майбутнього власника або користувача, або висновки експерта у земельно-технічній експертизі. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом 17.09.2024, у справі №686/27476/21.
Належним доказом у справі, який би підтвердив чи спростував накладення земельних ділянок, може бути лише висновок земельно-технічної експертизи, після якого суд вирішує наявність чи відсутність порушених речових прав позивачки на земельну ділянку. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 31.05.2023 у справі №515/1315/18.
Частинами 5 та 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд констатує, що позивачем не надано суду ні документів, сформованих кадастровим реєстратором в межах процедури державної реєстрації земельної ділянки ні висновків експерта у земельно-технічній експертизі, які б підтверджували факт накладення земельної ділянки з кадастровим номером 4810137200:01:012:0021 на земельну ділянку з кадастровим номером 4810137200:01:012:0024.
Надані позивачем пояснення сертифікованого інженера-землевпорядника ОСОБА_6 від 31.03.2025 року за вих. №6-03/25 та складений сертифікованим інженером-землевпорядником Ю.В. Поляниця "План меж земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1 ", а також аркуш формату А4 на якому міститься інформація щодо перетину земельних ділянок 4810137200:01:012:0024 та 4810137200:01:012:0021 на 95,3704%, не є належним доказом в підтвердження стверджуваного позивачкою факту накладення спірної земельної ділянки з кадастровим номером 4810137200:01:012:0021 на належну їй земельну ділянку з кадастровим номером 4810137200:01:012:0024.
При цьому, суд звертає увагу, що частиною третьою статті 38 Закону України "Про Державний земельний кадастр" встановлено, що для отримання відомостей Державного земельного кадастру в паперовій формі заявник або уповноважена ним особа подає Державному кадастровому реєстратору, адміністратору центру надання адміністративних послуг або уповноваженій посадовій особі виконавчого органу місцевого самоврядування (якщо надання таких відомостей здійснюється таким центром або виконавчим органом органу місцевого самоврядування):
заяву за формою, встановленою Порядком ведення Державного земельного кадастру;
документ про оплату послуг за отримання відомостей Державного земельного кадастру, крім випадків, визначених цим Законом;
документ, що підтверджує повноваження діяти від імені заявника (у разі подання заяви уповноваженою особою заявника). закриті дані (Витяги, координати точок) можна отримати виключно за офіційним дорученням від власника цієї ділянки або на підставі укладеного договору.
Таким чином, закриті дані (Витяги, координати точок) можливо отримати виключно за офіційним дорученням від власника цієї ділянки або на підставі укладеного договору.
Позивачем не надано суду доказів звернення в установленому порядку до сертифікованого інженера-землевпорядника ОСОБА_6 за отриманням пояснення сертифікованого інженера-землевпорядника ОСОБА_6 від 31.03.2025 року за вих. №6-03/25 та за складеннням сертифікованим інженером-землевпорядником ОСОБА_6 "Плану меж земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1 ", а також інформацією щодо перетину земельних ділянок 4810137200:01:012:0024 та 4810137200:01:012:0021 на 95,3704%, також вказана інформація не витребовувалася судом, а за такого наведені вище докази, крім іншого, не відповідають вимогам щодо допустимості та судом не враховуються. 
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (Висновок ВС викладений у постанові від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17).
Таким чином доводи позивачки про накладення земельної ділянки з кадастровим номером 4810137200:01:012:0021 на земельну ділянку з кадастровим номером 4810137200:01:012:0024 та ступінь такого накладення, не доведені належними та допустимими доказами, а тому в задоволенні позову про витребування земельної ділянки, з кадастровим номером 4810137200:01:012:0021 із володіння Миколаївської міської ради слід відмовити.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 79, 81, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про витребування земельної ділянки, залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Саламатін О.В.